1	Справа № 335/1448/26  2/335/1474/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участі секретаря Барановської В.О., представника позивача адвоката Беклеміщева О.В., адвоката Кузнєцова Д.О., представника відповідача адвоката Демиденко Д.А., представників третіх осіб: Фокіної А.В., Фарзаєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області; Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; Запорізька обласна прокуратура, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2026 позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Беклеміщева О.В., звернулася до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , який у подальшому (25.02.2026) було уточнено, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне. Позивач ОСОБА_1 , у період часу з 30.11.1991 по 19.07.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , прізвище якого ІНФОРМАЦІЯ_1 змінено на ОСОБА_2 . Під час шлюбу, 11.07.2007 був придбаний гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , покупцем за договором вказаний відповідач ОСОБА_2 . Під час розірвання шлюбу 19.07.2007 питання про поділ спільного майна подружжя не вирішувалось. Відповідач із 2014 року фактично мешкає у місті Джанкой АР Крим і не заперечував, що позивач продовжує до теперішнього часу користуватися гаражем для власних потреб. Правовстановлюючі документи на гараж зберігаються у позивача ОСОБА_1 . Обставина, що договір купівлі-продажу та реєстрація права власності у реєстрі речових прав була здійснена на ім`я ОСОБА_2 , не спростовує презумпції належності зазначеного гаражу до спільної сумісної власності подружжя, і це не означає, що ОСОБА_2 є одноособовим власником гаражу. 
У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на (одну другу) частину гаражу № НОМЕР_3 площею 18,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

12.03.2026 від начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області Старосельського Е. до суду надійшли пояснення на уточнену позовну заяву, у яких зазначено наступне. Згідно з інформацією, наявною в Автоматизованій системі виконавчого провадження наявні матеріали виконавчого провадження № 79124740 щодо виконавчого листа по справі № 331/6623/24, виданого Олександрівським районним судом міста Запоріжжя 11.09.2025, щодо конфіскації усього належного ОСОБА_2 майна. У вказаному виконавчому листі стягувачем зазначено: “Держава, в особі ГУ ДКСУ в Запорізькій області (Код отримувача (Код ЄДРПОУ) 37941997, 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 168, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача 11А973999980313070109000008479, Код класифікації доходів бюджету 24010200 «кошти від реалізації товарів та інших предметів, конфіскованих за матеріалами правоохоронних та інших уповноважених органів». З приводу визначення ГУ ДКС України у Запорізькій області стягувачем за вказаним виконавчим листом, повідомляють наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення. ГУ ДКС України у Запорізькій області по справі № 331/6623/24 не приймало рішення про конфіскацію усього, належного ОСОБА_2 на праві власності майна і, враховуючи положення ч. 4 ст. 15 Закону У країни «Про виконавче провадження», є неналежним стягувачем за виконавчим листом по вказаній справі. Відповідно до вироку Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11.08.2025 по справі № 331/6623/24, рішення про конфіскацію усього, належного ОСОБА_2 на праві власності майна, приймалось Олександрійським районним судом міста Запоріжжя за результатами розгляду кримінального провадження. В свою чергу, ГУ ДКС України у Запорізькій області не може зазначити орган, яким було подано до суду матеріали кримінального провадження, оскільки не було учасником процесу у цій справі і у вироку суду не зазначено орган, яким було подано до суду матеріали кримінального провадження. Зазначають, що у графі виконавчого листа по справі № 331/6623/24, зазначено реквізити, зокрема, код класифікації доходів бюджету - 24010200 та номер рахунку – UA 978999980313070109000008479, повідомляють, що субрахунок 3130, є субрахунком для зарахування надходжень до загального Фонду державного бюджету. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» органом, що контролює справляння надходжень державного бюджету за кодом бюджетної класифікації – 24010200, який зазначено у виконавчому листі, є, Міністерство юстиції України та Агентство з розшуку та менеджменту активів. Відповідно до норм законодавства ГУ ДКС України у Запорізькій області є лише органом, який здійснює казначейське обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, не є контролюючим органом справляння надходжень державного бюджету за кодом бюджетної класифікації – 24010200, який зазначено у виконавчому листі, не є органом, яким прийнято рішення у справі № 331/6623/24, а також не є органом, яким було подано до суду матеріали кримінального провадження, за результатами якого було прийнято вирок у вказаній справі. Таким чином, належним стягувачем за виконавчим листом по справі № 331/6623/24, виданим Олександрівським районним судом міста Запоріжжя 11.09.2025, щодо конфіскації усього, належного ОСОБА_2 на праві власності майна, є: або — Олександрівський районний суд міста Запоріжжя; або - державний орган, за матеріалами якого судом було прийнято відповідний вирок. Отже, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10.11.2025 ВП № 79124740 помилково зазначено стягувача - Держава в особі ГУ ДКСУ в Запорізькій області. Також, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2025 ВП № 79124740, стягувачем визначено — Олександрівський районний суд міста Запоріжжя. Крім того, за наявними матеріалами виконавчого провадження № 79124740 стягувачем визначено Олександрійський районний суд міста Запоріжжя. На підставі вищевикладеного, просили врахувати при розгляді справи та приєднати надані пояснення до матеріалів справи. 

23.04.2026 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Черного П. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено наступне. У першу чергу зазначають на фактичні обставини, що призвели до накладання обтяження на спірне майно. У провадженні СВ УСБУ в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 42022082070000051 від 01.09.2022 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024 у справі № 331/569/24 накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_2 , зокрема на гараж № НОМЕР_1 площею 18,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою конфіскації майна як виду покарання. У подальшому за клопотанням зацікавлених осіб а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідчим суддею знято арешт із частин майна, водночас арешт на гараж залишився чинним. Тобто, вказані обставини свідчать, що ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на оскарження ухвал слідчого судді про арешт майна, будь-яких зауважень з приводу накладання арешту на весь гараж, а не на (одну другу) частину цього нерухомого майна не висловлювала. У подальшому, вироком Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2025 у справі № 331/6623/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначено покарання у виді штрафу із позбавленням права займатися господарською діяльністю строком на 13 років і конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Крім того, зазначеним вироком суду залишено чинним арешт майна ОСОБА_2 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024, —до фактичного виконання вироку в частині конфіскації майна обвинуваченого. Зазначений вирок в апеляційному порядку не оскаржувався, у тому числі і ОСОБА_1 у частині гаражу. Отже, накладення арешту на підставі вироку суду є правомірним, такий вирок не був оскаржений в апеляційному порядку і набрав законної сили. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для скасування арешту, накладеного на зазначений гараж. Щодо виконання вироку суду в частині застосування конфіскації майна зазначають наступне. На примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 79124740, відкрите 17.09.2025 на підставі виконавчого листа № 331/6623/24, виданого 11.09.2025 Олександрівським районним судом м. Запоріжжя, про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_2 . Зазначений виконавчий лист разом із вироком суду, який набрав законної сили, а також довідкою про відсутність опису майна, надійшли до Відділу для примусового виконання 16.09.2025 від Олександрівського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до актового запису про зміну імені від 04.02.2009 боржником змінено ім`я із ОСОБА_2 на ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 24.09.2025 державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 79124740 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних боржника. В межах виконавчого провадження № 79124740 державним виконавцем вживаються всі необхідні та передбачені законом заходи, спрямовані на виявлення майна боржника, його опис, арешт та подальшу передачу на реалізацію з метою фактичного виконання вироку суду в частині конфіскації майна. Крім того, зазначають про неможливість оформлення права власності на частину спірного гаражу, оскільки на нього накладений арешт у кримінальному провадженні. Подання цього позову є зловживання правом, оскільки такі дії спрямовані на створення штучного спору, і у такий спосіб позивач намагається уникнути можливих негативних наслідків, пов`язаних із можливою конфіскацією майна за вироком суду. Визнання за позивачем права власності на частину спірного гаражу, на який накладено арешт, не призведе до відновлення його порушеного права. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Посилаючись на норми КПК України зазначає, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту інших осіб, зокрема, які не є учасниками кримінального провадження. У разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним. За вказаних обставин, враховуючи, що на спірне майно у даній справі накладено арешт в межах кримінального провадження, позивач мав право звернутися до суду з клопотанням про зняття арешту з зазначеного нерухомого майна у порядку кримінального судочинства, або оскарження відповідних судових рішень, яким він не скористався. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За таких обставин спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Окремо прокуратура зазначає про безпідставність тверджень позивача про належність їй (одна друга) частини гаражу з урахуванням вимог Сімейного кодексу України. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 не надано жодного доказу її участі в набутті спірного майна. З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, виключення майна з опису та зняття арешту – залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позову, вказаних у цій ухвалі, терміном 10 (десять) календарних днів з дня вручення (отримання) цієї ухвали судді.
25.02.2026 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Беклеміщева О.В., до ОСОБА_2 , про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду від 26.02.2026, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області; Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області; Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи.
26.02.2026 ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя заяву представника позивача про повернення судового збору та коштів з депозитного рахунку суду -задоволено. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1 880,00 грн. та кошти внесені на депозитний рахунок суду у загальному розмірі 94 000,00 грн. 
12.03.2026 від начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області Старосельського Е. до суду надійшли пояснення на уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 19.03.2026, заяву адвоката Беклеміщева О.В. про виправлення описки – задоволено. Виправлено описку в ухвалі Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 26.02.2026 про повернення судового збору та коштів з депозитного рахунку суду.
13.04.2026 ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області; Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Запорізьку обласну прокуратуру.
23.04.2026 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Черного П. до суду надійшли письмові пояснення. 

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. 
Представник третьої особи: Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився. Матеріали позову містять заяву про розгляд справи за їх відсутності, рішення просили прийняти на розсуд суду. 
Представник третьої особи: Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області Фокіна А.В. у судовому засіданні зазначила, що управління не вважає себе стороною по даній справі та просила врахувати надані письмові пояснення.
Представник Запорізької обласної прокуратури Фарзаєва К.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, за підстав викладених у письмових поясненнях.
Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1991 по 19.07.2007, що підтверджується відомостями у копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно яких між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_6 30.11.1991 укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області складено відповідний актовий запис № 41. Шлюб розірвано 19.07.2007, про що складено актовий запис №238 Орджонікідзевським відділом РАЦС м. Запоріжжя.
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 238, 19.07.2007 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
11.07.2007 відповідач ОСОБА_2 придбав гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності відповідача ОСОБА_2 на гараж підтверджується: копією договору купівлі продажу гаражу від 11.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., відповідно до умов якого ОСОБА_2 набув у власність гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 18,8 кв.м.; копією Витягу з державного реєстру правочинів від 11.07.2007 №4272584; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОП Запорізького міського бюро технічної інвентаризації, згідно якого, гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 56 від 11.07.2007 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності у розмірі 1/1 (однієї) частки. 
Разом з тим, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 04.02.2009 змінив прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією актового запису про зміну імені № 01 від 04.02.2009.
Крім того, встановлено, що на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №79124740 відкрите 17.09.2025 на підставі виконавчого листа №331/6623/24 виданого 11.09.2025 Олександрівським районним судом міста Запоріжжя про конфіскацію усього належного ОСОБА_2 майна.
Згідно постанови державного виконавця від 24.09.2025 у ВП №79124740 накладено арешт на все нерухоме майно що належить ОСОБА_2 .
Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника, 10.11.2025 державним виконавцем, у ВП №79124740, описано та накладено арешт на майно: АДРЕСА_2 , загальною площею 18,8 кв.м.
Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024, накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження, яке належить підозрюваному ОСОБА_2 , у тому числі, на гараж, за адресою: АДРЕСА_1 гараж № НОМЕР_1 .
Вироком Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11.08.2025 ОСОБА_2 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст.111-1 КК України та призначено покарання з конфіскацією усього, належного йому на праві власності, майна. Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024, залишено без змін до фактичного виконання вироку суду в частині конфіскації майна. 
У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами частин 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Враховуючи факт придбання подружжям спірної нерухомості в період шлюбу (гараж № НОМЕР_1 придбаний 11.07.2007 відповідно до договору купівлі-продажу від 11.07.2007 укладеного між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_2 ), відповідно до ст. 60 СК України дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.
При цьому, судом враховано, що відповідач визнав позовні вимоги про визнання гаражу спільною сумісною власністю подружжя та про поділ такого майна, визнавши за позивачем право власності на (одну другу) частину спірного гаражу.
Отже, враховуючи те, що сторони під час шлюбу придбали вищевказаний гараж за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважає, що гараж є спільною сумісною власністю сторін, тому є правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання, у порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частину вищевказаного гаражу.
А відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.
Доводи представника Запорізької обласної прокуратури щодо відсутності правових підстав для скасування арешту накладеного на вказаний гараж, суд не бере до уваги, оскільки такої вимоги (про скасування арешту) позивачем, у даному випадку, не заявлялося та судом не розглядалося.
Щодо доводів представника Запорізької обласної прокуратури про відсутність доказів на підтвердження того, що вказаний гараж є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються доказами дослідженими у судовому засіданні та вищевикладеними обґрунтуваннями. 
Встановлені обставини, які свідчать про накладення арешту на спірний гараж та конфіскацію вказаного майна, на переконання суду, не перешкоджають визнанню права власності в порядку поділу майна подружжя, у встановлений чинним законодавством спосіб та є ефективним способом захисту прав позивача.
Повний текст судового рішення складено 21.05.2026, оскільки головуючий суддя перебувала у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню з 15.05.2026 по 20.05.2026.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області; Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України; Запорізька обласна прокуратура, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя – задовольнити.
Визнати, у порядку поділу спільного майна подружжя, за ОСОБА_1 право власності на (одну другу) частину гаражу № НОМЕР_1 , площею 18,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 21 травня 2026 року.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 );
Відповідач:  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса:АДРЕСА_4 );
Третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код 35036926, адреса: м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, 10);
Третя особа: Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області (код 37941997, адреса: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168);
Третя особа: Запорізька обласна прокуратура (код 02909973, адреса: м. Запоріжжя, вул. Д. Апухтіна, буд.29-А). 

Суддя І.А. Крамаренко