ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14299/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 (колегія суддів у складі: Шапран В. В. - головуючий, Андрієнко В. В., Буравльов С. І.)
за позовом Акціонерного товариства "Антонов"
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомпроектінжиніринг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення суми
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1 Акціонерне товариство "Антонов" звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомпроектінжиніринг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", у якому просило стягнути 308 722, 51 грн інфляційних втрат за період з 01.07.2024 по 29.09.2024 та 113 986, 06 грн три відсотки річних за період з 26.06.2024 по 29.09.2024.
1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час виконання відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 у справі № 910/9795/23, яке набрало законної сили, здійснені відповідні нарахування, які підлягають стягненню в судовому порядку.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 (суддя Босий В. П.), у задоволенні позову відмовлено повністю.
2.2 Рішення суду мотивовано тим, що нараховувати інфляційні втрати та три відсотки річних можливо лише на суму основного боргу, яка стягнута рішенням суду, без урахування стягнутих цим рішенням сум пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судового збору, тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
2.3 Оскарженою постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026, вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено повністю.
2.4 Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19, від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 та у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 910/1973/18, від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18, від 11.11.2025 у справі № 922/4758/24, від 27.01.2026 у справі № 922/4734/24 та касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для відповідача.
3.3 Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що апеляційний суд у відповідності до норм матеріального та процесуального права надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, а доводи, викладені у касаційній скарзі, висновків суду не спростовують.
4. Мотивувальна частина
4.1 Суди встановили, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 у справі № 910/9795/23, яке набрало законної сили 25.06.2024, стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомпроектінжиніринг" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Державного підприємства "Антонов" 11 201 524,13 грн пені, 1 331 848,39 грн інфляційних втрат, 1 723 094,13 грн три відсотки річних та 381 869,86 грн витрат зі сплати судового збору.
4.2 Також встановлено, що відповідач у добровільному порядку повністю сплатив позивачу стягнуті за вказаним рішенням суду грошові кошти, що підтверджується платіжними інструкціями № 590647 від 19.09.2024 на суму 1 331 848,39 грн, № 1360 від 30.09.2024 на суму 1 723 094,13 грн, № 1361 від 30.09.2024 на суму 381 869,86 грн, № 1362 від 30.09.2024 на суму 11 201 524,13 грн.
4.3 Оскільки рішення суду виконано відповідачем пізніше набрання ним законної сили, 25.09.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 126/14876-25 про сплату за весь час виконання судового рішення грошових коштів у сумі 422 708,57 грн (308 722,51 грн інфляційних втрат та 113 986,06 грн три відсотки річних), але відповідач листом № 46-7140/1.2.1 від 07.10.2025 відмовив в її задоволенні.
4.4 Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, що викладені у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.5 Причиною виникнення спору стало наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних через несвоєчасне отримання коштів, стягнутих за рішенням суду, яке набрало законної сили.
4.6 Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
4.7 Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
4.8 Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
4.9 Таким чином, зобов`язання зі сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю та входить до складу грошового зобов`язання і право кредитора на нарахування та стягнення з боржника трьох відсотків річних та інфляційних втрат закріплено у частині другій статті 625 ЦК України.
4.10 Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
4.11 Враховуючи доведеність позивачем тих обставин з якими він пов`язував свої вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
4.12 Отже, висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову відповідає встановленим фактичним обставинам справи та узгоджується з правовою позицію Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, які викладено у вище наведених постановах.
4.13 Колегія суддів зазначає, що апеляційний суд дослідив усі наявні в справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і обґрунтовано констатував наявність підстав для задоволення позову.
4.14 Власна інтерпретація учасником обставин справи та юридичного змісту норм права, яка не збігається з висновками суду, не є доказом помилковості висновків суду.
4.15 У цьому контексті колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19, від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20 та постанови Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 910/1973/18, від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18, від 11.11.2025 у справі № 922/4758/24, як нерелевантні, оскільки правові висновки, сформульовані у цих справах, стосуються інших фактичних обставин і правових аспектів, ніж ті, що є предметом розгляду у цій справі.
4.16 Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
4.17 Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
4.18 Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд нижчої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
4.19 При цьому безпідставним є посилання заявника касаційної скарги на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правового висновку, який викладено у постанові Верховного Суду від 27.01.2026 у справі № 922/4734/24, оскільки із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд врахував її під час ухвалення постанови.
4.20 Зі змісту оскаржуваної постанови суду, встановлених у цій справі обставин та досліджених доказів, вбачається, що апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин норми права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не дають підстав для висновку, що суд допустив неправильне тлумачення наведених норм або застосував норму закону, яка не підлягала застосуванню чи не застосував закон, який підлягав застосуванню, що б дало підстави для формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
4.21 Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення в оскаржуваній постанові, питання обґрунтованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.
4.22 За результатами перегляду оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин апеляційним господарським судом із правильним застосуванням норм матеріального права. Верховний Суд не встановив порушення апеляційним господарським судом приписів процесуального законодавства. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни постанови суду апеляційної інстанції.
4.23 Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
4.24 За таких обставин, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду - без змін.
4.25 Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі № 910/14299/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов