Справа № 157/434/25
Провадження №2/157/55/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Антонюк О.В.,
з участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В., 
представника позивачки – адвоката Косіка С.В.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – адвоката Федчика С.В.,
представників третіх осіб – Мисік А.І., Левицької Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи – Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в:
Позивачка ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом, подавши позовну заяву, що підписана її представником – адвокатом Косікою С.В., повноваження якого підтверджуються ордером про надання правничої допомоги серії ВХ № 1089890 від 06 березня 2025 року, у якій просить позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування вимог представник позивачки зазначає, що позивачка ОСОБА_2 з 14 травня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис за № 349. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2014 року у справі №161/3959/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу у сторін народилась дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2012 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 300 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2019 року у справі №161/9876/19 змінено розмір стягнення аліментів на 1/4 частину усіх заробітків (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. З часу розлучення дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. З лютого 2024 року позивачка разом з дитиною проживає в орендованому будинку у місті Хмельницькому, навчається у Комунальному закладі загальної середньої освіти «Ліцей №13 Хмельницької міської ради», що підтверджується довідкою від 19 вересня 2024 року №1331/01-41. Позивач здійснює догляд за дитиною, її утримання, займається її розвитком натомість відповідач не приділяє уваги дитині навіть опосередковано та знаючи телефонний номер дитини, засоби телефонного зв`язку з нею не спілкується, бажання бачитись із дитиною та цікавитись її буденністю не бажає. Не проявляє заінтересованості у її подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом, здоров`я, не піклується про фізичний, духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Жодного разу, знаючи про місце її проживання на сьогоднішній день дитину не відвідував. Відповідно до довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Ліцей №13 Хмельницької міської ради» від 21 жовтня 2024 року №1635/01-41 Відповідач з класним керівником не спілкується та не відвідує батьківські збори. 04 червня 2020 року постановою Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №62256208 про стягнення з відповідача аліментів на дитину, однак відповідач рішення суду не виконував та станом на 26 травня 2024 року мав заборгованість у сумі 31 335 гривень, що сукупно, перевищувало суму платежів за три місяці. З даних підстав тим же ж відділом виконавчої служби відповідача було внесено до Єдиного реєстру боржників. Незважаючи на це, відповідач продовжував не виконувати рішення суду щодо сплати аліментів та станом на липень 2024 року мав заборгованість по сплаті аліментів у сумі 79 790 гривень і лише після попередження державного виконавця про відповідальність за ст. 164 КК України та Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», уникненню від відповідальності, у тому числі кримінальної, погасив суму заборгованості. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухвалою судді від 14 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року підготовче засідання у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У письмових поясненнях від 20 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Федчик С.В. просить прийняти до уваги позицію ОСОБА_1 , згідно з якою останній заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що у зв`язку із перебуванням за межами України ОСОБА_1 не мав можливості скористатися своїм право на подання відзиву по справі в межах встановлених строків, а тому подаються дані письмові пояснення, які є першим процесуальним документом відповідача по суті справи. Уже на початку сімейного життя у ОСОБА_1 та позивачки стосунки не складалися легко, внаслідок чого на час народження їх спільної дочки вони проживали окремо один від одного. Однак, після народження дочки, на той час подружжя відновили свої стосунки та упродовж 2012 року - кінця 2013 року знову проживали спільно, разом виховували та утримували дочку ОСОБА_4 . В подальшому, внаслідок різних поглядів на життя шлюб було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2014 року. Після цього, упродовж 2014-2015 років ОСОБА_1 мав бажання та намагався взяти участь у вихованні своєї дочки, робив спроби побачитися з нею, провести спільно час. Однак, із незрозумілих причин позивачка та її батьки робили все можливе, щоб не дати ОСОБА_1 бачитися із його дочкою. При особистих відвідуванням місця проживання дочки, ОСОБА_2 та її батьки категорично відмовляли йому у спілкуванні з дитиною. При неодноразових спілкуванням як особисто, так і в телефонному режимі ОСОБА_2 неодноразово висловлювала свою позицію ОСОБА_1 , що вона не допустить його спілкування з дитиною. Внаслідок таких дій позивачки ОСОБА_1 орієнтовно у 2014-2015 роках, точної дати не пригадує, звертався в орган опіки та піклування в місті Луцьку для визначення його способу участі у вихованні дитини. Однак, з часом, не подолавши позицію ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перестав робити спроби підтримувати зв`язок з дитиною. Він розуміє, що така бездіяльність з його сторони не є розумною та жодні обставини не виправдовують його. Проте, ОСОБА_1 любить свою дочку, бажає налагодити з нею тісний зв`язок та мати постійне спілкування, бажає постійно брати участь в її житті та в її вихованні. З цією метою, у лютому місяці 2026 року за допомогою соціальних мереж ОСОБА_1 шляхом переписки зв`язався зі своєю дочкою, дізнався її номер телефону та почав систематично спілкуватися. При цьому, ОСОБА_1 сподівається, що після того, як ОСОБА_2 дізнається про таке спілкування, то для ОСОБА_4 не створить негативних наслідків, або ж здійснить заходів для заборони такого спілкування. Таким чином, викладені у позовній заяві доводи позивачки про те, що ОСОБА_1 не має бажання брати участь у вихованні та загалом у житті своєї дитини не відповідають дійсності. Окрім того, ОСОБА_1 сплачує аліменти та таким чином бере участь в матеріальному утриманні своєї дочки. При цьому, внаслідок нестабільних заробітків і аліменти він сплачує не щомісяця, а один раз в кілька місяців, однак більшими сумами. Якби дочка мала можливість без загрози негативних наслідків з боку своєї матері надати ОСОБА_1 номер свого карткового рахунку, або відкрити такий для себе, він мав би спосіб надавати дитині кишенькові кошти для особистих потреб, робити подарунки. Таким чином, вину у ситуації, що склалася, не можна покладати виключно на ОСОБА_1 , яка полягала у припиненні спроб подолати опір колишньої дружини у наданні доступу до спілкування з дитиною. Вина є також і у діях ОСОБА_2 , яка полягала в активному перешкоджанні батькові брати участь у вихованні дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57. 58). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Водночас із матеріалів справи вбачається, що поведінка ОСОБА_1 загалом свідчить про його бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, його спроможність та волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки. Окрім слів самого відповідача, даний факт підтверджується сплатою ним аліментів, спробами налагодити контакт з дитиною. При цьому, у матеріалах справи немає жодного доказу, які б вказували на будь-яку жорстоку поведінку ОСОБА_1 щодо своєї дочки, або що його спілкування з дитиною буде мати для неї негативні наслідки. Орган опіки і піклування Хмельницької міської ради також дійшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, а в діях відповідача немає винної поведінки, яка могла б стати підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачка не надала суду достатніх доказів, які б свідчили про необхідність у позбавленні ОСОБА_1 батьківських прав, і що це буде відповідати інтересам дитини.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених у позовній заяві підстав і просили їх задовольнити. Крім того, представник позивачки ОСОБА_5 пояснив, що докази, на які посилається представник відповідача в обгрунтування заперечення позовних вимог з`явилися вже в ході судового розгляду, у зв`язку з поновленням строку для ї подання, та суду не надано доказів того, що позивачка чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, надане відповідачем рішення про усунення перешкод вказує, що батько мав у подальшому можливість виконувати свої батьківські обов`язки, але не виконував їх. Відповідач не регулярно сплачував аліменти, з дитиною не спілкувався , а розпочав спілкування лише під час судового розгляду шляхом надіслання дитині повідомлень у месенджері.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у позові відмовити, та пояснив, що тимчасово перебуває за межами території України заборгованість по аліментах погашена, а з дитиною не спілкувався, оскільки позивачка чинила йому і на цей час чинить у цьому перешкоди, що підтверджується розпорядженням органу опіки та піклування від 25 червня 2014 року. Після прийняття рішення про усунення перешкод у спілкуванні він не спілкувався з дитиною, адже позивачка відмовлялася повідомити місце проживання, та він визнає що у подальшому не вчиняв активних дій, щоб мати можливість спілкуватися. Він розпочав на теперішній час з дочкою спілкуватися по телефону за допомогою месенджерів, остання з ним спілкувалася, але потім через заборону матері, спілкування було припинено.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Федчик С.В. у судовому засіданні просив у позові відмовити і пояснив, що відповідачу чинилися перешкоди у спілкуванні з дочкою, що підтверджується розпорядженням органу опіки та піклування, у подальшому відповідач визнає, що самоусунувся від виховання дочки, оскільки перешкоди зі сторони позивачки продовжувалися, а він не чинив цьому активного спротиву, однак ці обставини не можуть бути достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки останніх бажає брати участь у вихованні дитини, вживав заходів щодо спілкування з нею, і навіть спілкувався по телефону, поки позивачка не заборонила дитині з ним спілкуватися. Ймовірно, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав пов`язане з тим, що на цей час позивачка проживає вже з іншим чоловіком, і це не ОСОБА_6 , з яким у дитини був згідно з психологічним висновком налагоджений контакт, і оскільки дочка сторін має інвалідність, то зрозуміло, що у разі позбавлення відповідача батьківських прав, це надасть можливість теперішньому чоловіку позивачки отримати право на відстрочку від мобілізації.
Представник Служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради Мисік А.І. у судовому засіданні просила у позові відмовити і підтримала наданий органом опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Омельчук О.В., ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову та підтримали наданий органом опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, представників служби у справах дітей та органу опіки та піклування, думку дитини, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що в позові належить відмовити, зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Частинами 1, 3 ст. 151 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно з частинами 1-2 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини 1, 4 ст. 155 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Підстави позбавлення батьківських прав визначені статтею 164 СК України.
Відповідно до частин 1, 3, 4 цієї статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 
Суд встановив, що сторони перебували з 14 травня 2011 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2013 року розірвано.
Від цього шлюбу у сторін є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З відповідача стягуються аліменти на утримання дочки згідно з рішенням суду на підставі виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області виконавчого листа від 14.05.2019 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
Неповнолітня дитина ОСОБА_8 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження умов проживання від 31 березня 2025 року під час обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , було встановлено, що умови проживання задовільні, у квартирі наявне електропостачання, газопостачання, водопостачання, водовідведення, опалення індивідуальне (газовий котел), у помешканні зроблено сучасний ремонт, чисто, тепло та затишно, наявні необхідні меблі, речі домашнього вжитку, побутова техніка, наявний достатній запас продуктів, для виховання та розвитку дитини наявна окрема кімната, шафа для зберігання, одягу, ліжко, облаштовано місце для навчання, наявна достатня кількість одягу, шкільного приладдя, продуктів харчування. 
З психологічного висновку № 13/2025-р від 07 квітня 2025 року, наданого практичним психологом ОСОБА_9 вбачається, що дитина ОСОБА_4 демонструє тісну прихильність до своєї матері ОСОБА_2 , яку вважає авторитетною для себе людиною. До свого батька, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не відчуває жодного ступеню прихильності, оскільки не контактує з ним з немовлячого віку та вважає чужою для себе людиною. З огляду на ці обставини, позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно ОСОБА_4 не спричинить психоемоційної травми для дівчинки та не матиме суттєвого негативного впливу на її формування та розвиток.
Спеціаліст ОСОБА_9 у судовому засіданні наданий висновок підтримала, а також пояснила і те, що відповідачеві, перед тим як розпочати на теперішній час спілкування з дитиною, потрібно було спочатку звернутися до психолога та матері дитини, оскільки дитини тривалий час з батьком не спілкувалася, і це може негативно вплинути на дитину.
З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 08 травня 2025 року № 1108/01-31 вбачається, що органу опіки та піклування не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, притягнення його до відповідальності за ст. 184 КпАП України та щодо інших підстав для позбавлення батьківських прав. Немає підтвердження, що позбавлення батька батьківських прав змінить життя дитини на краще. Мати на засіданні комісії з питань захисту прав дитини свою позицію підтримала. Батько на засідання не прийшов. Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також у висновку зазначається, що працівники служби у справах дітей Хмельницької міської ради відвідали адресу проживання матері, умови проживання задовільні. За інформацією відділу «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради» від 28.03.2025 року № 29/09-12/25 не вдалося обстежити житлові умови батька, оскільки він за місцем реєстрації не перебуває. Працівники відділу поспілкувалися з ним по телефону. Під час розмови з`ясувалося, що ОСОБА_1 перебуває на сезонних роботах за кордоном близько чотирьох років. З його слів, він сплачував аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця на банківський рахунок, але був період, коли він не сплачував аліментів, пізніше оплатив заборгованість одним платежем. Зараз, за його словами, боргу немає, все сплачує вчасно. Після розлучення з дитиною не спілкується, але брати участь у вихованні дитини має бажання. Категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини, підтверджує небайдуже ставлення батька до дитини.
Як на підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 позивачка та її представник посилаються на наявність заборгованості по аліментах та на не участь відповідача у виховані та розвитку дитини, втрати психоемоційного, сімейного зв`язку дитини з батьком.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Як зазначається у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не притягувався до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Крім того, позивачкою та її представник не надано доказів про те, що до звернення з цим позовом відносно відповідача застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.
Позивачка не зазначила виняткових причин, які спонукали її звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та яким чином позбавлення батьківських прав сприятиме якнайкращим інтересам дитини.
З письмових пояснень відповідача та його пояснень у судовому засіданні вбачається, що він сплачує аліменти на утримання дочки та має бажання спілкуватися з дочкою, брати участь у її виховані, телефонував дочці та вів з нею спілкування у месенджері, проте після того, як про це стало відомо позивачці, дитина ОСОБА_4 з ним спілкуватися не бажає.
У судовому засіданні була заслухана думка дитини ОСОБА_10 , яка пояснила, що наполягає на позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 . 
Однак, ці обставини мали місце ще до того, як відповідач розпочав з дочкою спілкування по телефону.
Факт спілкування відповідача з дочкою не спростовані позивачкою та її представником, а відповідач на підтвердження зазначених обставин надав скріншоти такого спілкування, які суд вважає належним та достатнім доказом бажання відповідача брати у участь у вихованні дочки.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Таким чином, небажання дитини спілкуватися з батьком, особливо за наявності неприязних відносин між батьками, що має місце у даному випадку, не є самостійною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові ВС у справі № 705/3040/18 від 13.07.2022, озвучена думка дитини не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки вона не завжди може відповідати її інтересам. 
Небажання дитини спілкуватися з батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи, зокрема, факт постійного проживання дитини з матір`ю, яка має неприязні відносини із батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. 
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, які позивачкою та її представником не доведені.
У матеріалах справи відсутні докази щодо умисного, свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та не доведено лише його винну поведінку щодо ухилення від участі у вихованні дочки, в забезпеченні її фізичного та духовного розвитку.
За таких обставин, обґрунтованим є висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що підстави для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відсутні та в інтересах дитини буде збереження її зв`язків з обома батьками.
Разом з тим, з огляду на невжиття відповідачем достатніх активних дій щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні, що останнім не спростовано жодними доказами, суд дійшов висновку, що його належить попередити про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки ОСОБА_3 , а на Службу у справах дітей Камінь-Каширської міської ради покласти контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо його дочки.
В той же час, неактивність або певна бездіяльність відповідача як батька з урахуванням вищенаведених фактичних обставин справи є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Подібні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.
Позбавлення батьківських прав відповідача, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись з дочкою, не втратив інтересу до дитини, не відповідатиме інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 .
Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19).
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23).
Щодо питання заборгованості по аліментах, то представник позивачки не заперечив доводів відповідача, що на теперішній час заборгованість по аліментах відсутня і останній приймає участь в утриманні дитини.
У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виховання дитини, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.
Оскільки у позові відмовлено повністю, тому судові витрати відшкодуванню позивачці не підлягають.
Керуючись ст. 10-12, 77-81, 89, 141, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

У позові ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ), до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради (місце знаходження: вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, код ЄДРПОУ 45341461), орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради (місце знаходження: вул. Грушевського, 88, м. Хмельницький, Хмельницька область, код ЄДРПОУ 26217145), про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на Службу у справах дітей Камінь-Каширської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Дата складення повного тексту рішення – 03 липня 2026 року. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк