ЄУН 932/8265/25
Провадження №2/932/2862/25
РІШЕННЯ
іменем України

14.05.2026 Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого – судді Салькової В.С., 
за участі секретаря судового засідання Щербаченко А.В., 
представника позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача ОСОБА_2 , 
представника третьої особи Паращенко Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про стягнення коштів за неотримане речове право, 

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача
Позивач через представника ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 у справі №199/2924/17 з Дніпровської міської ради на його користь стягнуто 606448,00 грн витрат на поліпшення майна та судовий збір в розмірі 15162,20 грн. 
На виконання рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 01.08.2018 видані виконавчі листи. 
06.08.2018 ним була подана заява до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про виконання постанови апеляційного суду. 
Втім, рішення суду тривалий час не виконувалося відповідачем, який посилався при цьому на розгляд іншої справи (403/4910/12), хоча зупинення виконання рішення можливе лише за рішенням суду. 
Фактично рішення у справі №199/2924/17 виконане лише 23.05.2025, що підтверджене випискою за рахунком. 
На підставі положень ст.625 ЦК України наявний обов`язок відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 
Оскільки загальна сума боргу становила 621610,20 грн, а період прострочення становить 2483 дні (з 06.08.2018 по 23.05.2025), за його підрахунком інфляційні втрати складають 623615,41 грн, а 3% річних – 126757,41 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, дорівнює 750372,82 грн. 
Позивачеві на час пред`явлення позову виповнилося 84 роки, він переніс низку хвороб, як-то, рак шлунку, інсульт, пневмонію тощо, потребує постійного лікування, для чого необхідні кошти. Прострочення виконання рішення грубо порушило його права, які підлягають захисту. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь 750372,82 грн та судові витрати у справі. 
ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та наполягав на їхньому задоволенні. 
Представник відповідача ОСОБА_2 вимоги позову не визнала, вказавши, що аргументи щодо цього наведені в наданому відповідачем відзиві. Затримка виконання рішення суду виникла не з вини міської ради, а через відсутність бюджетних асигнувань. Вважає пропущеним позивачем строк позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позову.
Разом з тим, вирішуючи питання про прийняття відзиву відповідача, суд зазначає, що копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 04.08.2025 отримана Дніпровською міською радою 05.08.2025, будучі доставленою до електронного кабінету відповідача в підсистемі Електронний суд. 
Даною ухвалою судом встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позов – 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Оскільки копія ухвали суду від 04.08.2025 отримана відповідачем 05.08.2025, строк на подання відзиву сплинув 21.08.2025. 
Разом із тим, відзив сформований представником відповідача в підсистемі Електронний суд лише 30.10.2025. 
За положеннями частин першої та другої ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.  Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
З урахуванням наведеного суд залишає без розгляду поданий відповідачем відзив.
Представник третьої особи Паращенко Ю.О. також заперечила позовні вимоги, вказавши, що при отриманні ГУ ДКСУ 06.08.2018 виконавчих листів управління повідомило про це відповідача – Дніпровську міську раду. Отримавши відповідь про відсутність у відповідача визначеної до стягнення суми, виконавчий лист був поставлений управлінням до бюджетної програми та в порядку черговості по надходженню грошових коштів відбулося їхнє списання на рахунок позивача. Протягом 2018-2024 років Дніпровською міською радою не було встановлено відкритих асигнувань, достатніх для повного погашення заборгованостей за судовими рішеннями про стягнення коштів, які перебувають на обліку в управлінні. То ж, до 2025 року черга ОСОБА_3 не підійшла та кошти дійсно були сплачені йому лише 23.05.2025. 
Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 04.08.2025 відкрите загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання. 
Ухвалою суду від 10.03.2026 закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. 
04.05.2026 за наслідками розгляду справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення з його проголошенням в судовому засіданні 14.05.2026.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №199/2924/17 від 12.07.2018 скасоване рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2018 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, зустрічний позов задоволено та з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 стягнуто 606448,00 грн витрат на поліпшення майна та 15162,20 грн судового збору. 
01.08.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано ОСОБА_3 два виконавчі листи на виконання вищезазначеної постанови апеляційного суду. 
06.08.2018 вказані виконавчі листи разом із заявою про виконання рішення суду подані ОСОБА_3 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. 
З листа Дніпровської міської ради від 03.08.2021 №7/6-1987 до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області вбачається, що станом на 01.08.2021 в ГУ ДКС залишились без виконання безспірні списання за виконавчими документами на суму 35679217,97 грн по 153 судовим рішенням, але у зв`язку з тим, що першочерговим є виконання рішення суду про стягнення коштів у справі №403/4910/12 на суму 9071779,00 грн, питання щодо встановлення асигнувань для виконання 153 судових рішень буде вирішене після розгляду касаційної скарги по вищезазначеній справі Верховним Судом. 
Згідно з випискою за рахунком ОСОБА_3 у АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 606448,00 грн та 15162,20 грн на виконання рішення суду надійшли на рахунок позивача 23.05.2025. 
За розрахунком, наданим позивачем, інфляційні втрати за період з 06.08.2018 по 23.05.2025 склали 623615,41 грн, а 3% річних за цей самий період – 126757,41 грн. 
V. Оцінка суду
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Стаття 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням коштів позивача було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача).
У постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №757/26216/22-ц зауважено, що ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. 
У постанові від 03.10.2023 у справі №686/7081/21 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання, чи застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України до правовідносин, які виникають внаслідок несвоєчасного виконання підтвердженого рішенням суду грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди, зробила такі висновки:
У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) ст.625 ЦК України та ч.1 ст.5 Закону №4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625ЦК України). Ні Закон №266/94-ВР, ні Закон №4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема, не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.
Матеріали справи містять докази несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду – так, рішення виконане майже через 7 років після набрання ним законної сили.
При цьому суд відхиляє посилання представників відповідача та третьої особи на відсутність належного обсягу асигнувань за відповідною бюджетною програмою як на підставу для відмови у задоволенні позову. 
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (див. постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21- 44а10).
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати сплати відповідачем 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання.
За розрахунком позивача, перевіреним судом, 3% річних за період з 06.08.2018 по 23.05.2025 становить 126757,41 грн, інфляційні втрати за той самий період – 623615,41 грн, всього – 750372,82 грн. 
Контррозрахунку цих нарахувань відповідачем суду не надавалося. 
Таким чином, є наявними підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності не ґрунтуються на законі та судом не приймаються. 
Так, за приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Загальна позовна давність поширюється на всі вимоги, за винятком тих, для яких законом установлений інший (довший чи коротший) період часу для реалізації права на судовий захист (спеціальний строк).
У силу ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Відповідачем сплачено позивачеві грошові кошти 23.05.2025, отже, вчинено дію на визнання свого обов`язку, то ж, з цього часу перебіг позовної давності почався заново та на час пред`явлення ОСОБА_3 цього позову 04.07.2025 не є пропущеним. 
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при пред`явленні позову судовий збір в сумі 7503,73 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,3,5,10,12,19,76-81,89,95,141,258-259,263-265,274,279,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75, код за ЄДРПОУ 26510514), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. 93-ї Холодноярської бригади, 1, код за ЄДРПОУ 37988155), про стягнення коштів за неотримане речове право – задовольнити повністю.
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 623615,41 грн та 3% річних в сумі 126757,41 грн, а всього – 750372 (сімсот п`ятдесят тисяч триста сімдесят дві) грн 82 коп. 
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат на сплату судового збору 7503 (сім тисяч п`ятсот три) грн 73 коп. 
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення суду складене й проголошене 14.05.2026. 

Суддя:        В.С. Салькова