Справа № 751/36/26 	Головуючий у 1 інстанції Діденко А. О. 	
Провадження № 33/4823/516/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Куценка М.О. з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2026 року, 

В С Т А Н О В И В :
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , визнано винуватим у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2025 о 01 год 18 хв у м. Чернігів, по вул. Старобілоуська, 77, водій ОСОБА_1 керував т/з «Москвич 2140-Д», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою приладу Drager ARME-0271, але ОСОБА_1 відмовився. Також, було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в ЧОПНЛ у лікаря нарколога, на що водій також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
У той же день, 17.12.2025 о 02 год 02 хв у м. Чернігів, по вул. Ріпкинська,1, водій ОСОБА_1 керував т/з «Москвич 2140-Д», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер ARНE 0221 та у встановленому порядку в лікарні у лікаря нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова скасувати, а провадження по справі закрити. В обґрунтування скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність і не обґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється судом на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 грудня 2025 року о 01 год. 18 хв. по вул. Старобілоуській, 77 у м. Чернігові та повторно цього ж дня о 02 год. 02 хв. по вул. Ріпкинській, 1 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Москвич 2140-Д» та під час обох зупинок працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
У зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, однак від проходження такого огляду він відмовився.
Зазначені обставини підтверджуються протоколами про адміністративні правопорушення, актами огляду, направленнями на медичний огляд, рапортами працівників поліції, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та іншими матеріалами справи, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлена відповідальність не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Таким чином, самостійною та закінченою формою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є саме відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння, якщо така вимога була заявлена уповноваженим працівником поліції за наявності визначених законом підстав.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який виходить із того, що для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, визначальним є встановлення факту законної вимоги пройти огляд та факту відмови особи від його проходження, а не подальше доведення фактичного перебування водія у стані сп`яніння.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не вживав алкогольних напоїв та фактично не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не спростовують встановленого факту відмови від проходження огляду та не виключають адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння та незаконність вимоги працівників поліції пройти огляд.
Із досліджених судом відеозаписів убачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 конкретні ознаки сп`яніння, які стали підставою для проведення огляду, роз`яснили порядок його проведення та наслідки відмови від проходження такого огляду. Незважаючи на це, ОСОБА_1 категорично відмовився як від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, так і від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Більше того, із матеріалів справи вбачається, що аналогічна поведінка була проявлена апелянтом двічі протягом нетривалого проміжку часу під час двох окремих зупинок транспортного засобу різними екіпажами поліції, що свідчить про усвідомлений характер його дій та виключає будь-які сумніви щодо розуміння ним змісту законних вимог працівників поліції.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення права на захист та неповідомлення про розгляд справи судом першої інстанції.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, призначеного на 28 квітня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 16) та містить підпис адресата про його отримання.
За змістом ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якщо є дані про її своєчасне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи та від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про звернення ОСОБА_1 до суду із заявами про неможливість прибуття, необхідність залучення захисника чи відкладення розгляду справи.
За таких обставин суд першої інстанції мав передбачені законом підстави для розгляду справи за його відсутності, а право на захист порушене не було.
Апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої оцінка справедливості судового провадження здійснюється з урахуванням провадження в цілому, а не окремих процесуальних дій. Вирішальним є те, чи мала особа реальну можливість брати участь у провадженні та реалізувати свої процесуальні права. Матеріалами справи підтверджується, що така можливість у ОСОБА_1 була.
Посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини щодо стандарту доказування «поза розумним сумнівом» також не дають підстав для задоволення апеляційної скарги. Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Коробов проти України», доведеність вини може випливати із сукупності достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою доказів. У даній справі вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю взаємопов`язаних та узгоджених між собою доказів, а саме протоколами про адміністративні правопорушення, направленнями на медичний огляд, актами огляду, рапортами працівників поліції та відеозаписами, які беззаперечно підтверджують факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «O'Halloran and Francis v. United Kingdom», відповідно до якої особи, які реалізують право на керування транспортними засобами, добровільно приймають на себе додаткові обов`язки та відповідальність у сфері безпеки дорожнього руху, до яких належить і обов`язок виконувати законні вимоги уповноважених органів щодо перевірки стану водія.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що місцевий суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив фактичні обставини, дав належну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Призначене адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.33 КУпАП, визначене в межах санкції закону та є необхідним і достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2026 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	М. О. Куценко