КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/792/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Київ
Справа № 376/194/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Сквирського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Батовріної І.Г.,
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю,

встановив:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Сквирського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з липня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що з 07 травня 1989 року по 13 червня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . За час спільного проживання вони придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в якому позивач зареєстрована з 27.07.1986 року і по теперішній час.
Фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_7 у позивача завершилися у 2001 році, з того часу вона і ОСОБА_6 постійно проживали у будинку АДРЕСА_1 , без реєстрації шлюбу однією сім`єю, були пов`язанні спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство.
13 жовтня 2022 року ОСОБА_6 був призваний на військову службу під час мобілізації, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 він загинув у м. Бахмут Донецької області.
Зазначала, що ОСОБА_6 разом з нею був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджувалося витягом № 24 від 19.05.2023 року про зареєстрованих у житловому будинку. Факт проживання без реєстрації шлюбу однією сім`єю також підтверджується актом № 509 від 01.02.2023 року складеним депутатом Сквирської міської ради Ільченко Ю.В. Окрім того ОСОБА_6 у декларації про вибір лікаря зазначив довіреною особою позивача. Також позивач та ОСОБА_6 регулярно здійснювали переказ грошових коштів один одному.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року позов - задоволено.
Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з липня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову на тій підставі, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на доведення позивачем обґрунтованості заявлених вимог, а показання свідків не підкріплені письмовими засобами доказування.
На думку апелянта, факт спільної присутності на святкуванні свят, пересилання ОСОБА_6 коштів позивачу самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та факту взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склалися і мали місце усталені, притаманні подружжю, відносини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки факт спільного проживання було доведено у сукупності письмовими засобами доказування : виписки з банківських рахунків про переказ коштів, даними про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , декларацією про вибір лікаря, зазначеними у відпускному листку даними про відбуття ОСОБА_6 у відпустку за сімейними обставинами у АДРЕСА_1 , обліковою карткою військовослужбовця, в якій олівцем було зазначено вказану адресу місця проживання, довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій, зі слів ОСОБА_6 , було вказано, що його цивільною дружиною є ОСОБА_3 , а також показаннями свідків.
Фактичними даними, які можуть свідчити про факт сумісного проживання позивача та ОСОБА_6 можуть бути будь-які відомості, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В додаткових поясненнях від 23 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає доводи відзиву на апеляційну скаргу необґрунтованими, оскільки відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 223 від 09 серпня 2023 року членами сім`ї ОСОБА_6 вказано його синів ОСОБА_1 , 1986 року народження, та ОСОБА_5 , 1996 року народження, а також матір - ОСОБА_4 , 1940 року народження, і зазначено, що він неодружений. Позивач не вказана як його цивільна дружина. Відсутність відомостей про неї як про цивільну дружину також підтверджується сповіщенням про загибель батька, яке отримав саме ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а не позивач.
Крім цього, саме син померлого отримав довідку про безпосередню участь ОСОБА_6 в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області Бахмутського району в населеному пункті Бахмут.
Зауважує, що запис про місце проживання в обліковій картці до військового квитка ОСОБА_6 був зроблений олівцем і неможливо встановити, коли саме цей запис був зроблений і чи дійсно цей запис був зроблений зі слів ОСОБА_6 . 

В додаткових поясненнях від 24 червня 2025 року представник третьої особи Міністерства оборони України - Овод А.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в позові.
Вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність обставин, які не були доведені, а саме: факт постійного проживання позивача з ОСОБА_6 з липня 2016 року; виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю; ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти; піклування чоловіка та жінки одне про одного як членів сім`ї.
Більшість долучених до справи доказів є особистими і не мають жодного відношення до предмету доказування, а показання свідків та фотографії є недостатніми для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Крім того, станом на 21.04.2023, коли загинув ОСОБА_6 , законодавець наділив правом на отримання одноразової грошової допомоги лише другого з подружжя, який не одружився вдруге. Таким чином, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не є належною підставою визначати особу щодо якої встановлено цю обставину, як «один із подружжя, який не одружився вдруге». Відтак, встановлення даного факту не є підставою для отримання для отримання одноразової грошової допомоги.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
Враховуючи, що всі вищеперераховані обставини знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з метою захисту цивільних прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю підлягають задоволенню.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без дотримання норм матеріального та процесуального права.
Як встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/003765841 від 17.05.2023 року та витягом з реєстру територіальної громади № 2023/003765627 від 17.05.2023 року (а.с. 35, 37 том 1).
Відповідно до витягу № 24 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.05.2023 року ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36 том 1).
Згідно з актом № 509 про встановлення факту проживання ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) зі слів сусідів - свідків та близьких знайомих встановлено, що громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 до 12.10.2022 року, вели спільне господарство, були задоволені спільним проживанням, жили у мирі, без сварок, мали гарні стосунки. З 13.10.2022 року ОСОБА_6 мобілізований до лав ЗСУ (а.с. 38 том 1).
У декларації № 0001-9Х9Х-ЕКА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу вказано, що ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та довіреною особою зазначено ОСОБА_3 (а.с. 40 том 1).
Також у відпускному квитку від 15.02.2023 р. № 118 вказано, що солдат ОСОБА_6 відбуває у відпустку за сімейними обставинами у АДРЕСА_1 (а.с. 52 том 1).
У автобіографії ОСОБА_6 вказував, що має цивільну дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54 том 1).
На адресу: АДРЕСА_1 також надходили особисті документи ОСОБА_6 , а саме: копія постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 77 том 1), наказ № 311-К про звільнення (а.с. 78, 79 том 1), лист-роз?яснення від ДП «Білоцерківське лісове господарство» (а.с. 80 том 1).
Також із виписки по картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_3 вбачається, що позивач та ОСОБА_6 регулярно надсилали один одному грошові кошти (а.с. 85-94 том 1).
Також судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки:
- свідок ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом з 2011 року. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту.
- ОСОБА_11 вказала, що вона є сусідкою позивачки. Позивачку та її цивільного чоловіка знає давно, як сусідка постійно спілкувалася з ними. Вважає, що відносини, які були між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є характерними відносинами як чоловіка і дружини. Всі дозвілля вони проводили разом, займалися побутовою роботою, по господарству, робили ремонти, купували речі. Зазначила, що разом з ними проживав син ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , який закінчив Оріховецький НВК «Загальноосвітня школа - дитячий садок».
- ОСОБА_12 вказала, що вона знайома з позивачем та її цивільним чоловіком, оскільки проживає поряд з ними. Зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом до моменту призову останнього до лав ЗСУ, вели спільне господарство, займалися благоустроєм будинку, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Окрім того разом з ними певний час проживав син ОСОБА_6 - ОСОБА_5 .. Вказала, що після того як ОСОБА_6 був призваний до армії позивач часто відправляла йому посилки.
- свідок ОСОБА_13 вказав, що проживав по сусідству з ОСОБА_6 та знає його з дитинства, ОСОБА_3 знає з 1985 року. Вважає, що відносини, які були між позивачем та ОСОБА_6 мали ознаки шлюбних, оскільки вони спільно проживали, вели спільно господарство, мали спільний бюджет.
- ОСОБА_14 вказав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом близько 13-14 років. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Вказав, що всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. Зазначив, що разом з ними проживав син позивача від першого шлюбу та її онуки, з якими ОСОБА_6 добре ладнав.
- ОСОБА_15 вказав, що позивач та ОСОБА_6 проживали разом з 2011 року, разом з ними жив син позивача від першого шлюбу. Вказав, що відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були як між дружиною та чоловіком, також останній зберігав власну рушницю у позивача. Зазначає, що відповідач відвідував батька, коли той проживав у позивача.
- ОСОБА_16 вказав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом близько 13-14 років. Вважає, що відносини, які були між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є характерними відносинами як чоловіка і дружини, окрім того вели спільне господарство. Зазначив, що ОСОБА_6 за іншими адреса не проживав і у відпустки повертався до позивача.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року у справі № 376/1859/23 було задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сквирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті. 
Встановлено факт смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Каленна Сквирського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Бахмут Донецької області внаслідок кульового поранення від кулі снайпера противника.
Із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 звернулись ОСОБА_4 ( мати), ОСОБА_1 ( син), ОСОБА_5 ( син) ( а.с. 62-65, т. 1).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
У постанові від 17.01.2024 у справі № 759/14906/18 Верховний Суд дійшов таких висновків: «Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи / служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). 
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного / надання взаємної допомоги тощо.»

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Справа про встановлення фактів розглядається, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Cправи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 305/279/16-ц ).
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Таким чином, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.
Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3 , встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 їй необхідно для оформлення як одноразової грошової допомоги, так і визнання права власності на спільне з померлим ОСОБА_6 майно. 
Отже, для визначення можливості встановлення факту, про який просив заявник, суду в першу чергу при ухваленні рішення необхідно встановити, чи породить встановлення таких фактів юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168.
Задовольняючи позов ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції не дослідив та не зазначив у оскаржуваному рішенні, чи породжуватиме юридичні наслідки встановлений факт, та чи залежатиме від нього виникнення та зміна особистих та майнових прав позивача. 

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»…. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У п. 1.4. Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, що затверджені наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, передбачено, що: «Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи … що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця ».
ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому право осіб на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 необхідно визначати за законодавством, що діяло станом на 21 квітня 2023 року. 
Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка була чинною станом на 21.04.2023: «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)».
Тобто, станом на 21.04.2023, коли загинув ОСОБА_6 , законодавець наділив правом на отримання одноразової грошової допомоги другого з подружжя, який не одружився вдруге.
Застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не може вважатися дискримінаційним, так як судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин. ( Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 9901/468/21 ).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 Сімейного кодексу України, державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб , зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період часу з липня 2016 року до 21 квітня 2023 року, не надає позивачу статусу подружжя, визначеного ст. 21 СК України. 
Відтак, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу не є підставою вважати позивача, щодо якої встановлено цю обставину, як «один із подружжя, який не одружився вдруге» .
Отже, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про встановлення якого просить ОСОБА_3 , не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття права на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка була чинною станом на 21.04.2023 року. 
З врахуванням викладених обставин, виходячи із заявленої позивачем мети встановлення факту - отримання одноразової грошової допомоги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення як ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Щодо мети встановлення юридичного факту постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 для визнання права власності на спільне з померлим майно апеляційний суд виходить з наступного. 
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2025 року у справі № 753/21898/20, саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено. Вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачкою заявлена з певною правовою метою - визначення правового статусу нерухомого майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Разом з тим, у даній справі позивач ОСОБА_3 , заявляючи, що встановлення факту необхідне для визнання права власності на спільне з померлим майно, при цьому жодних майнових вимог не заявила, єдиною заявленою позовною вимогою є встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тоді як будь-яких вимог щодо захисту її майнових або ж інших прав, які б стосувалися спору про право, позивачем заявлено не було.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач вказувала про набуття ОСОБА_6 за життя наступного майна: земельну ділянку площею 2,4765 га кадастровий номер 3224082300:04:006:0036 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майновий пай в розмірі 11 126 гривень в пайовому фонді КСП «Каленівське», земельну частку (пай) розміром 3,0 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Каленівської сільської ради Сквирського району, майновий пай в розмірі 5139 гривень в пайовому фонді КСП «Каленівське» (право власності на вказане майно виникло в порядку спадкування на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 12.06.2014); земельну ділянку площею 1,5 га кадастровий номер 3224082301:01:020:0005 для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 липня 2022 року у справі № 664/1206/19, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати частину другу статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 420/2383/16-ц зауважено, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 , від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 .
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (висновки у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 , від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 .
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. 
Як встановлено з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги є його сини ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_4 .
Разом з тим, ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_4 не були залучені до участі у справі як відповідачі, тоді як встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 впливає на спадкові права і обов`язки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які мають право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .
Враховуючи, що встановлення заявленого факту дає право позивачу на спадкування майна ОСОБА_6 та визнання права на частку у спільному з ним майні, тому до участі у справі як відповідачі мають бути залучені усі спадкоємці.
Розгляд справи за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє колегію суддів можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті. 
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб у якості відповідачів, а суд першої інстанції дане питання не вирішив, тому колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю і для заявленої позивачем мети - визнання права власності на майно. Отже, рішення суду першої інстанції про задоволення вимог є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 12 березня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1816 грн. 80 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 12 травня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.