Справа №: 398/902/26	

провадження №: 2/398/2070/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"09" червня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал”, представник позивача — адвокат АО “Апологет” Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” 13 лютого 2026 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 680,00 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 08.10.2020 року уклала з первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 3027614 на суму 6 000,00 грн. Відповідачка порушила умови договору щодо своєчасного та повного повернення коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 19 680,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту — 6 000,00 грн та заборгованості за процентами — 13 680,00 грн. 30 квітня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, згідно з яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 11 березня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо банківської картки відповідачки та зарахування на неї кредитних коштів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання, у якому він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи вона повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Поштове відправлення із судовою повісткою повернулося до суду з відміткою поштового відділення про причину невручення «адресат відсутній». Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань від відповідачки до суду не надходило.
Оскільки відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Укладення кредитного договору, його умови та видача коштів.
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 08.10.2020 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування, а ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. Паспорт підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором М428661 08.10.2020 року об 11:57:07.
08 жовтня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор, код ЄДРПОУ 41078230) та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 3027614. На підтвердження укладення правочину позивачем надано копію Договору, копію Паспорта споживчого кредиту, копію Додатка № 1 (Графік платежів) та копію Довідки про ідентифікацію. Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до реквізитів договору та довідки про ідентифікацію, одноразовий ідентифікатор М428661 був автоматично сформований та відправлений позичальниці на її номер мобільного телефону, та введений нею 08.10.2020 року об 11:57:07.
Дослідивши текст кредитного договору, суд встановив, що згідно з пунктами 1.3 та 1.4 індивідуальної частини договору сума кредиту складає 6 000,00 гривень, а строк кредиту становить 30 днів. При цьому встановлено, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.
Порядок обчислення та розмір процентів визначено у пунктах 1.5 та 3.1 договору. Тип процентної ставки визначено як фіксована, а її розмір залежить від фактичного виконання споживачем умов договору. Зокрема, знижена процентна ставка становить 1,43 відсотка в день від суми кредиту і застосовується у межах 30-денного строку надання кредиту, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості. Стандартна процента ставка становить 1,90 відсотка в день від суми кредиту і застосовується у межах початкового строку, якщо споживач не виконав умови для застосування зниженої ставки, а також у межах нового строку у разі його продовження, та у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України.
Також пунктом 3.1 договору визначено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.
Умови продовження строку кредиту врегульовані розділом 4 Договору. Згідно з пунктом 4.1 строк кредиту може бути продовжено на 30 днів (на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження. Відповідно до пункту 4.3 договору пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.
Невід`ємною частиною кредитного договору є підписаний сторонами Додаток № 1 «Графік платежів». Відповідно до цього Графіка, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів встановлена на 07.11.2020 року. У Графіку платежів сторонами чітко визначено структуру платежу: сума кредиту становить 6 000,00 грн, сума нарахованих процентів за вказаний строк становить 2 565,00 грн, а загальна сума до оплати — 8 565,00 грн. 
На виконання умов зазначеного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 08 жовтня 2020 року здійснило видачу кредитних коштів шляхом безготівкового перерахування суми у розмірі 6 000,00 грн на банківську платіжну картку відповідачки. Факт перерахування коштів підтверджується листом платіжної установи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (Вих. № 6510-ВП від 16.12.2025 року), згідно з яким за дорученням первісного кредитора було здійснено успішний переказ 08.10.2020 року на суму 6 000,00 грн на картку клієнта з маскою НОМЕР_1 (код авторизації CARDRC, номер транзакції creditplus-11290398).
Належність вказаної банківської картки безпосередньо ОСОБА_1 та фактичне зарахування на неї коштів підтверджується інформацією банку-емітента, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.03.2026 року. Листом АТ «Універсал Банк» підтверджено, що банком була емітована платіжна картка № НОМЕР_2 (на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), власниця пройшла верифікацію згідно з регламентом банку. Згідно з даними банку, транзакція на вказану картку була успішною, і грошові кошти у сумі 6 000,00 грн були зараховані на відповідний рахунок відповідачки.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Згідно з наданою позивачем копією Картки обліку Договору (розрахунком заборгованості), відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 3027614 від 08.10.2020 року не виконала. За весь час дії договору жодних платежів у рахунок погашення кредиту та процентів відповідачка не здійснювала. Власного контррозрахунку чи доказів погашення заборгованості відповідачка суду не надала.
Відповідно до Картки обліку Договору, нарахування процентів здійснювалося кредитодавцем як у межах початкового 30-денного строку кредитування, так і після його закінчення. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості, за період з 08.10.2020 по 07.11.2020 року (у межах 30-денного строку) кредитодавцем нараховано проценти у розмірі 3 420,00 грн (по 114,00 грн щоденно). Надалі, починаючи з 08.11.2020 по 05.02.2021 року (протягом 90 днів поза межами початкового строку), кредитодавець продовжив щоденне нарахування процентів у тому ж розмірі, що загалом склало ще 10 260,00 грн.
У зв`язку з відсутністю платежів, позивачем заявлено до стягнення заборгованість у загальному розмірі 19 680,00 грн, яка згідно з наданим розрахунком складається із: заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) — 6 000,00 грн та заборгованості за процентами — 13 680,00 грн. Вимоги щодо стягнення штрафних санкцій (пені, штрафів) чи нарахувань за ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися.

Перехід права вимоги.
30 квітня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3027614. Факт переходу права вимоги підтверджується наданими позивачем копіями: вказаного договору, Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 30.04.2021 року та Витягу з Реєстру боржників до Договору, у якому зафіксовано суму відступленої заборгованості відповідачки в розмірі 19 680,00 грн (з яких 6 000,00 грн — тіло кредиту, 3 420,00 грн — нараховані проценти та 10 260,00 грн — прострочені проценти). Оплатність відступлення прав вимоги підтверджується копією платіжної інструкції до Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-30042021 від 30.04.2021 року, яка досліджена судом. 

Норми права, які застосував суд.
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 ЗУ “Про споживче кредитування” договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). 
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Відповідно до пункту 159 розділу VIII Постанови НБУ №164 від 29.07.2022р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Відповідно до п. 13 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором. 
Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ “Про споживче кредитування” (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. 
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
ВП ВС у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 08 жовтня 2020 року між первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 3027614, укладеного в електронній формі. Відповідачка ознайомилася з умовами кредитування, в тому числі з порядком нарахування відсотків, та погодилася з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису та створює для сторін відповідні правові наслідки.
На виконання умов договору первісний кредитор перерахував на банківську картку відповідачки грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн, що підтверджується повідомленням платіжної установи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та випискою по рахунку відповідачки, наданою АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів.
Відповідачка, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання не виконала, кредитні кошти не повернула, доказів погашення заборгованості суду не надала. З огляду на це, вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 6 000,00 грн є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 13 680,00 грн, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення з огляду на таке.
Як встановлено судом з наданого розрахунку, кредитодавець здійснював нарахування процентів за «стандартною» ставкою 1,90% на день як у межах початкового 30-денного строку кредитування (з 08.10.2020 по 07.11.2020), нарахувавши 3 420,00 грн, так і поза його межами (з 08.11.2020 по 05.02.2021 року), нарахувавши ще 10 260,00 грн.
Оцінюючи правомірність нарахування 10 260,00 грн процентів поза межами строку кредитування, суд виходить із наступного. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів діє виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки погоджений сторонами строк кредитування становив 30 днів і закінчився 07.11.2020 року (передумови для пролонгації не настали, оскільки позичальник не здійснювала оплат, водночас автоматична пролонгація умовами договору не передбачена), нарахування плати за користування кредитом після цієї дати є незаконним.
Суд критично оцінює посилання позивача на умови п. 1.5.2 Договору, яким встановлено право кредитора нараховувати стандартну ставку 1,90% «у межах періоду прострочення... відповідно до абз. 2 част. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України». Пов`язування нарахувань у період прострочення (що є неправомірною поведінкою) із застосуванням статті 1048 ЦК України (яка регулює плату за правомірне користування позикою) є внутрішньою суперечністю договору. Застосовуючи правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, у разі наявності сумнівів щодо того, чи передбачили сторони міру відповідальності за ст. 625 ЦК України, чи проценти за правомірну поведінку за ст. 1048 ЦК України, суд застосовує принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Оскільки кредитодавець, складаючи договір, сам прямо ідентифікував ці нарахування як плату за ст. 1048 ЦК України, суд кваліфікує їх як проценти за користування кредитом, право на стягнення яких припинилося 07.11.2020 року. Вимог щодо стягнення процентів річних та інфляційних втрат як міри відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялося. Відтак, у стягненні 10 260,00 грн процентів, нарахованих після 07.11.2020 року, належить відмовити.
Оцінюючи правомірність нарахування процентів в межах 30-денного строку кредитування, суд керується наступним. Згідно з підписаним сторонами Додатком № 1 «Графік платежів», який є невід`ємною частиною договору і фіксує узгоджену сторонами загальну вартість кредиту, сума процентів за 30 днів користування кредитом була погоджена на рівні 2 565,00 грн (що розрахована за початковою ставкою 1,43% на день). Водночас позивач просить стягнути за цей же період 3 420,00 грн, посилаючись на те, що через допущене відповідачкою прострочення до неї була застосована так звана «стандартна» ставка 1,90% на день.
Суд вважає застосування такої ставки неправомірним. Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору і не може бути збільшена кредитодавцем в односторонньому порядку. Застосований кредитодавцем у Договорі механізм ретроспективного переходу на вищу ставку (з 1,43% до 1,90%) є прямо пов`язаним із фактом неповернення кредиту, а отже, за своєю правовою природою ця різниця є прихованою штрафною санкцією або мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Крім того, суд враховує, що Договір був укладений 08.10.2020 року, тобто в період дії на території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню COVID-19. Згідно з п. 13 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 6 Розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у цей період заборонялося підвищення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, а також застосування до споживача штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відтак, положення договору щодо застосування збільшеної ставки 1,90% як наслідку прострочення в період дії карантину є нікчемними.
З огляду на це, стягненню з відповідачки підлягають виключно ті проценти, які були первісно узгоджені сторонами зха ствакою 1,43% на день як плата за користування кредитом, що зафіксована у Графіку платежів — тобто 2 565,00 грн. У стягненні різниці між ставками у сумі 855,00 грн (3 420,00 грн - 2 565,00 грн) слід відмовити.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 8 565,00 грн (де 6 000,00 грн — тіло кредиту, 2 565,00 грн — проценти в межах строку кредитування). У задоволенні решти позовних вимог на суму 11 115,00 грн необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1 158,68 грн (8 565,00 грн / 19 680,00 грн ? 100% ? 43,52%; 2 662,40 грн ? 43,52% = 1 158,68 грн).
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію акта №268 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 13.02.2026 року за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, копію детального опису наданих послуг від 13.02.2026 року, копію ордера адвоката АО “Апологет” Усенка М.І., відповідно до яких позивачу зазначеним адвокатським об`єднанням надано послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 8 000 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суд у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та співмірності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу мають бути стягнуті пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2 176,00 грн (5 000,00 грн ? 43,52% = 2 176,00 грн).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 3027614 від 08.10.2020 року у розмірі 8 565 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал” судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 158 (одна тисяча сто п`ятдесят вісім) гривень 68 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит-Капітал”, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення складено 9 червня 2026 року.

Суддя В.В. Орловський