ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

04.05.2026	м. Суми	Справа № 920/251/26	

Господарський суд Сумської області у складі судді Короленко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №920/251/26
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150; код за ЄДРПОУ 40075815),
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Вторсплав» (вул. Диканівська, буд. 50, м. Харків, 61030; код за ЄДРПОУ 22724069),
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

установив:
26.02.2026 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить:
-усунути перешкоди у користуванні Акціонерним товариством «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) двома частинами земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 орієнтовними площами 150 кв.м. і 700 кв.м., розташованих вздовж навантажувально-розвантажувальних колій № 4 і № 6 станції Суми-Товарна, та частиною земельної ділянки 5922355100:01:017:0001 орієнтовною площею 30 кв.м., розташованою вздовж станційної навантажувально-розвантажувальної колії № 4 станції Краснопілля, зобов`язавши Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство Вторсплав» (код ЄДРПОУ 22724069) припинити користування двома частинами земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 орієнтовними площами 150 кв.м. і 700 кв.м. і частиною земельної ділянки 5922355100:01:017:0001 орієнтовною площею 30 кв.м. та відновити їх стан, що існував до порушення, шляхом звільнення їх від безфундаментних споруд у кількості 5 шт. (побутових вагончиків) двох автомобільних ваг і металобрухту по станції Суми-Товарна (земельна ділянка 5910136300:18:001:0002) та вагончика розміром 10х3 м по станції Краснопілля (земельна ділянка 5922355100:01:017:0001).
-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство Вторсплав» (код ЄДРПОУ 22724069) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) витрат зі сплаті судового збору.
Крім того, в пункті 1 прохальної частини позовної заяви позивач просив здійснити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
26.02.2026 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/251/26 призначено до розгляду судді Короленко В.Л.
02.03.2026 за електронним запитом суду сформований витяг з ЄДРПОУ, за яким відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство Вторсплав», зареєстрований як юридична особа з ідентифікаційним кодом 22724069 та місцезнаходженням: вул. Диканівська, буд. 50, м. Харків, 61030.
Ухвалою від 03.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду; задоволено клопотання позивача, викладене в пункті 1 прохальної частини позовної заяви, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; відкрито провадження у справі №920/251/26 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.
23.03.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх №1454), в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
01.04.2026 позивач подав відповідь на відзив (вх №1678), відповідно до якої позивач просить:
-визнати поважними причини неподання у встановлений законом строк позивачем відповідних доказів, а саме: копій постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 23.10.2024, ухвали від 21.11.2024 у справі № 578/1373/21, ухвали від 08.07.2025 у справі № 592/10849/25, заяви від 28.03.2019 № 14/28, заяви від 28.03.2019 №15/28 та акту огляду земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 25.11.2020;
-приєднати до матеріалів справи № 920/251/26 копії наступних документів: постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 23.10.2024, ухвали від 21.11.2024 у справі №578/1373/21, ухвали від 08.07.2025 у справі №592/10849/25, заяви від 28.03.2019 №14/28, заяви від 28.03.2019 № 15/28 та акту огляду земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 25.11.2020;
-прийняти до уваги викладене у відповіді на відзив та задовольнити позов в повному обсязі.
13.04.2026 відповідач подав заперечення (вх №1933), за яким відповідач просить відмовити у задоволенні позову; до заперечень відповідачем додані: фінансова звітність малого підприємства ТОВ «Підприємство Вторсплав» форми №1-м та №2-м за 2025 рік з квитанцією №2; оборотно-сальдові відомості за рахунками 22 та 205 за 4 квартал 2025 року. 
17.04.2026 позивач подав клопотання про відмову у прийнятті доказів (вх №2036), в якому позивач заперечує проти долучено до матеріалів справи документів, доданих відповідачем до заперечень.
Суд зауважує, що відповідно до ч. 1-3, 8, 10-11 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
У статтях 165-167 ГПК України визначено порядок та строки подання позивачем та відповідачем заяв по суті справи.
Згідно з ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З огляду на зазначені норми, суд, керуючись ч. 2 ст. 119 ГПК України:
-визнає поважними причини пропуску позивачем строку для подання доказів та продовжує позивачу строк для подання доказів у відповіді на відзив до 01.04.2026, задовольнивши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, викладене в п. 1 прохальної частини відповіді на відзив;
-з ініціативи суду - продовжує позивачу строк для подання відповіді на відзив до 01.04.2026, відповідачу продовжує строк на подання доказів, наданих у запереченнях, до 13.04.2026.
Таким чином, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті справи та додані до таких заяв докази (відзив на позовну заяву вх №1454 від 23.03.2026, відповідь на відзив вх №1678 від 01.04.2026, заперечення вх №1933 від 13.04.2026), відмовивши у задоволенні клопотання позивача про відмову у прийнятті доказів (вх №2036від 17.04.2026).
Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Відповідно до статті 233 ГПК України за результатами оцінки доказів, поданих сторонами судом ухвалене рішення у даній справі.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне.
Згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 25.05.2000 серії ІІ-СМ № 002085, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №216 та Інформаційною довідкою від 26.10.2016 №71433593 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Акціонерному товариству «Українська залізниця» (далі – позивач, залізниця) надана на праві користування (сервітуту) земельна ділянка з кадастровим номером 5910136300:18:001:0002, площею 96,0742 га, за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Привокзальна, земельна ділянка 1 з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту (далі – земельна ділянка 5910136300:18:001:0002).
Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 29.09.2004 серія ЯЯ № 280825, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №030462900003 та Витягом від 25.11.2016 №73992274 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права позивачу надана на праві постійного користування земельною ділянкою земельна ділянка кадастровий номер 5922355100:01:017:0001, площею 40,1065 га, за адресою: Сумська обл., Каснопільський р-н, Краснопільська селищна рада з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту (далі – земельна ділянка 5922355100:01:017:0001).
Позивач у позові зазначає, що на двох частинах земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 орієнтовними площами 150 кв.м. і 700 кв.м., розташованих вздовж навантажувально-розвантажувальних колій №4 і №6 станції Суми-Товарна, ТОВ «Підприємство Вторсплав» (далі – відповідач) розмістило належне йому майно: безфундаментні споруди у кількості 5 шт. (побутові вагончики), двоє автомобільних ваг та металобрухт. Позивач наголошує, що договір на користування вищевказаною земельною ділянкою або її частинами (оренда, сервітут тощо) між залізницею та відповідачем не укладався.
Позивач зауважує, що розташування та межі двох частин земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 орієнтовними площами 150 кв.м. і 700 кв.м. відображені у Схемі розташування земельних ділянок, самовільно зайнятих ТОВ «Підприємство «Вторсплав», на земельній ділянці АТ «Укрзалізниця», кадастровий номер 5910136300:18:001:0002, на території м. Суми, Сумської області, ст. Суми-Товарна, що додана до позову.
Крім того, позивач у позовній заяві наголошує, що на частині земельної ділянки 5922355100:01:017:0001 орієнтовною площею 615 кв. м., розташованій вздовж станційної навантажувально-розвантажувальної колії № 4 станції Краснопілля, відповідач розмістив належне йому майно: безфундаментні споруди у кількості 6 шт., автомобільні ваги, паркан та металобрухт, хоча договір на користування вищевказаною земельною ділянкою або її частиною (оренда, сервітут тощо) між залізницею та відповідачем не укладався. Позивач зауважує, що розташування та межі частини земельної ділянки 5922355100:01:017:0001 орієнтовною площею 615 кв.м. відображені у Схемі розташування земельної ділянки, самовільно зайнятої ТОВ «Підприємство «Вторсплав», на земельній ділянці АТ «Укрзалізниця», кадастровий номер 5922355100:01:017:0001, на території Краснопільської селищної ради, Краснопільського району Сумської області, ст.Краснопілля, що додана до позову.
З метою захисту порушених прав, позивач неодноразово як усно так і письмово (лист від 25.08.2021 № ДН-3-01-19/236, лист від 06.10.2021 № ДН-3-01- 19/289, лист від 13.01.2022 № ДН-3-01-19/9) повідомляв відповідача про необхідність звільнення самовільно захоплених земельних ділянок. (копії зазначених листів з доказами відправлення/отримання додані до позову). Однак, як зазначає позивач, відповідач весь цей часу продовжує протиправно (самовільно) користуватися двома частинами земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 та частиною земельної ділянки 5922355100:01:017:0001, що зафіксовано актом огляду частини земельної ділянки по станції Краснопілля від 14.01.2022, актом огляду частини земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 17.01.2022, актом огляду частини земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 05.10.2022, актом огляду частини земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 23.01.2023, актом огляду частини земельної ділянки по станції Краснопілля від 23.01.2023, рапортом начальника ст. Краснопілля від 28.12.2023, рапортом начальника ст.Краснопілля від 12.11.2024 та актом огляду частини земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 05.02.2026 (копії яких додані до позовної заяви).
Також позивач у позові вказав, що відповідач частково звільнив земельну ділянку з кадастровим номером 5922355100:01:017:0001, прибравши з неї належне йому майно: безфундаментні споруди у кількості 5 шт., автомобільні ваги, паркан та металобрухт, разом з тим, залишився вагончик розміром 10х3 м, що займає 30 кв.м. земельної ділянки 5922355100:01:017:0001.
Зазначено стало підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Відповідно до матеріалами справи 28.03.2019 відповідач звертався до позивача із заявами №14/28 та №15/28, за якими, відповідно, просив розглянути питання надання можливості складування вантажу (брухту чорних металів) Приватному акціонерному товариству «Підприємство Вторсплав» на майданчику площею 0,0516 га за адресою: Сумська обл., смт. Краснопілля, біля залізничної станції, площадка № 1 та на майданчиках: № 1, площею 0,1000 га; № 2, площею 0,0700 га; №3, площею - 0, 1000 га; №4, площею 0,1000 га, що розташовані на території Сумської міської ради за адресою: м.Суми, станція Суми-Товарна. У заявах зазначено, що складування металобрухту буде здійснюватися з метою його подальшого завантаження та відправлення залізничними вагонами; схема розташування майданчика для складування додається; відповідач просив розглянути питання щодо укладення договору із складування вантажів та надати згоду на його укладення.
Разом з тим, договори із складування вантажів, укладених між сторонами спору, у матеріалах справи відсутні.
За актом огляду частини земельної ділянки по станції Суми-Товарна від 05.02.2026 встановлено, що станом на станом на 17.01.2022 до органів поліції за телефоном 102 була подана усна заява про безпідставне розташування на земельній ділянці залізниці в межах території станції Суми-Товарна 4-х майданчиків, на яких складається вантаж-металобрухт. Заява зареєстрована Сумським ГУП ГУНП в Сумській області в ЄО за №2609 від 17.01.2022 (ЄРДР №12022205520000829 від 07.09.2022).
23.10.2024 дізнавачем СДВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП Сумській області старшим лейтенантом поліції Іриною Мусієнко прийнята постанова про закриття матеріалів кримінального провадження, відповідно до п. 1 резолютивної частини якої постановлено закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021202540000162 від 24.11.2021, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
В ухвалі Краснопільського районного суду Сумської області від 21.11.2024 у справі №578/1373/21 (провадження №1-кс/578/123/24) за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Південна залізниця», м.Харків на постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області від 23 жовтня 2024 року про закриття об`єднаного кримінального провадження №42021202540000162, внесеного до ЄРДР 24.11.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України, слідчим суддею установлено наступне:
« 19.11.2024 Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» через загальну канцелярію суду звернулося зі скаргою на постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області Мусієнко І.Б. від 23 жовтня 2024 року про закриття об`єднаного кримінального провадження №42021202540000162, внесеного до ЄРДР 24.11.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України.»;
«Як встановлено у ході розгляду скарги, 15.01.2022 за повідомленням начальника залізничної станції смт Краснопілля про розміщення невідомими особами поблизу колії майданчиків із здійснення приймання металобрухту внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження № 12022205540000006 за частиною першою статті 197-1 КК України, яке постановою прокурора від 14.02.2022 було об`єднано з кримінальним провадженням № 42021202540000162, внесеним до ЄРДР 24.11.2021 за частиною першою статті 272 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що скаржником як користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 5922355100:01:017:0001 до правоохоронних органів подано повідомлення про те, що на частині вказаної земельної ділянки ТОВ «Вторчермет» та ТОВ «Підприємство «Вторсплав» безпідставно використовують місця загального користування у смузі відведення залізниці, розмістили там металобрухт, ваги автомобільні та шість безфундаментних споруд, чим перешкоджають господарській діяльності залізниці, на звернення щодо необхідності звільнення земельної ділянки вказані Товариства не реагують. Постановою дізнавача від 31.05.2022 кримінальне провадження №42021202540000162 було закрите за відсутністю складів кримінальних проступків, передбачених частиною першою статті 272 та частиною першою статті 197-1 КК України. Постановою прокурора від 07.06.2022 вказану вище постанову дізнавача про закриття кримінального провадження скасовано як незаконну та подальше досудове розслідування доручено СД ВП № 2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.»;
«Водночас дізнавачем не були належним чином проаналізовані умови договорів про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, укладених між АТ «Укрзалізниця» та вказаними вище Товариствами, не з`ясовано правомірність користування цими Товариствами саме земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні скаржника, в частині розміщення на ній безфундаментних споруд, не надано належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження неодноразовим зверненням АТ «Укрзалізниця» як землекористувача до ТОВ «Вторчермет» і ТОВ «Підприємства «Вторсплав» з вимогами звільнити безпідставно зайняту ними земельну ділянку залізниці.».
Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 21.11.2024 у справі №578/1373/21 (провадження №1-кс/578/123/24) постановлено:
-скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Південна залізниця», м. Харків на постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області від 23 жовтня 2024 року про закриття об`єднаного кримінального провадження №42021202540000162, внесеного до ЄРДР 24.11.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України, задовольнити;
-скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області від 23 жовтня 2024 року про закриття об`єднаного кримінального провадження №42021202540000162, внесеного до ЄРДР 24.11.2021 за ознаками кримінального проступку, передбаченого статтею 356 КК України.
В ухвалі Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.07.2025 у справі №592/10849/25 (провадження №1-кс/592/4507/25) за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження слідчим суддею встановлено: 
« 03.07.2025 АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» звернулося до слідчого судді з вказаною скаргою і просило: поновити строк звернення до суду для оскарження постанови від 18.04.2024 про закриття кримінального провадження №12022205520000829 від 07.09.2024; визнати протиправною та скасувати постанову оперуповноваженої сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Сумського РУП ГУНП в Сумській області уповноваженої здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків від 18.04.2024 про закриття кримінального провадження № 12022205520000829 від 07.09.2024.»;
«У оскаржуваній постанові наявне посилання на самовільне використання ТОВ «Вторчермет» та ТОВ «Підприємство «Вторсплав» території станції Суми-Товарна без укладання відповідних договорів. Разом з тим, провадження закривається у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку. Тобто не зрозуміло в діянні кого відсутній склад кримінального проступку, на підставі яких доказів це встановлено і які взагалі докази зібрано за весь час досудового розслідування. 
З постанови не вбачається, проведення аналізу зібраних під час досудового розслідування доказів, які у постанові взагалі не відображені і жодному з них не надана правова оцінка з урахуванням вимог статті 94 КПК України, яка б обумовила закриття кримінального провадження.».
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.07.2025 у справі №592/10849/25 (провадження №1-кс/592/4507/25) постановлено:
-скаргу – задовольнити;
-скасувати постанову оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Сумського РУП ГУНП в Сумській області Юрченко Є.О. від 18.04.2024 про закриття кримінального провадження, якою закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022205520000829 від 07.09.2022 за статтею 356 КК України;
-матеріали кримінального провадження № 12022205520000829, внесеного 07.09.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, направити до підрозділу дізнання Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області для продовження досудового розслідування.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що з 2021 року ТОВ «Підприємство «Вторсплав» не здійснює будь-яких операцій з металобрухтом, тому не має відкритих приймальних пунктів, що здійснюють заготівлю металобрухту, а також у підприємства відсутні відокремлені підрозділи, що здійснюють заготівлю та переробку металобрухту. Відповідач наголошує, що до позовної заяви позивачем не надані будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про існування обставин, про які стверджує позивач в своїй позовній заяві, на підтвердження своїх доводів, позивач подав до суду акти огляду частини земельної ділянки по станції Суми-Товарна, однак зі змісту цих актів взагалі не зрозуміло, на підставі чого комісія (в склад якої входили виключно представники позивача) дійшла висновків про те, що саме відповідач, а не будь-яка інша особа користується двома частинами земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 та частиною земельної ділянки 5922355100:01:017:0001. 
Позивачем суду були надані схеми розташування земельних ділянок ТОВ "Підприємство "Вторсплав" на земельній ділянці АТ "Укрзалізниця", кадастровий номер 5910136300:18:001:0002, на території м. Суми, Сумської області, ст. Суми-Товарна; та схеми розташування земельної ділянки ТОВ "Підприємство "Вторсплав" на земельній ділянці АТ "Укрзалізниця", кадастровий номер 5922355100:01:017:0001, на території Краснопільської селищної ради, Краснопільського району Сумської області, ст.Краснопілля.
Відповідач зауважує, що надані позивачем схеми території земельної ділянки не містять будь-яких реквізитів та підписів, тому не є документами, складеними уповноваженими органами у межах здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також не є висновками судової експертизи, проведеної у встановленому законом порядку. Відтак, відповідач вважає, що зазначені схеми самі по собі не можуть беззаперечно підтверджувати факт користування саме відповідачем частинами земельних ділянок позивача.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про транспорт» та частини першої ст. 23 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Позивач набув права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності відповідно до підпункту «г» частини другої ст. 92 Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.
З урахуванням положень Земельного кодексу України зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».
Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки – будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
За змістом ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. «б» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України).
Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
У розумінні норм ст. 391 Цивільного кодексу України право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
При цьому підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.
З огляду на викладене, умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, рішення чи розпорядження власника, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/1.
Відповідно до ч. 1 та п. 1-3 ч. 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У статті 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Судом в ході розгляду справи встановлено, що на час розгляду даної справи в суді триває досудове розслідування у кримінальних провадженнях №12022205520000829 та №42021202540000162.
Суд погоджується з відповідачем, що посилання позивача на складені односторонні акти та на відкриті кримінальні провадження, внесені в ЄРДР за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 Кримінального кодексу України, як на докази, які підтверджують факт здійснення відповідачем господарської діяльності на території позивача, є безпідставними, оскільки в зазначених позивачем судових документах не були встановлені факти знаходження будь-якого майна відповідача на земельних ділянках позивача та здійснення відповідачем будь-якої господарської діяльності станом на дату подання позову.
Факт звернення відповідача у 2019 році до позивача із заявами щодо укладення договору зі складування вантажів на майданчику по ст. Краснопілля (заява від 28.03.2019 № 14/28) та на майданчиках, розташованих по ст. Суми-Товарна ( заява від 28.03.2019 №15/28), який відповідачем не заперечується, та залишення відповідного звернення з боку позивача без розгляду, за висновком суду також не підтверджує факт використання земельних ділянок відповідачем в 2026 році.
Також суд погоджується з відповідачем, що надані позивачем схеми території земельної ділянки не містять будь-яких реквізитів та підписів, тому не є документами, складеними уповноваженими органами у межах здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також не є висновками судової експертизи, проведеної у встановленому законом порядку. 
Як на доказ відсутності господарської діяльності в сфері металобрухту відповідчем було надано суду Баланс підприємства станом на 31.12.2025 року з квитанцією. Загальна вартість залишків активів відповідача згідно з НП(С)БО 9 відображена у рядку 1100 «Запаси» та становить 7500,00грн. Запаси включають в себе малоцінні та швидкозношувані предмети на загальну суму 2039,00 грн та будівельні матеріали на загальну суму 5 476,15 грн (відповідні оборотно- сальдові відомості по рахунку 22 та 205 додано до заперечень відповідача).
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд дійшов висновку, що відповідно до матеріалів справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме відповідач незаконно використовує дві частини земельної ділянки 5910136300:18:001:0002 та частину земельної ділянки 5922355100:01:017:0001, що надані позивачу на праві постійного користування, в зв`язку з чим суд визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню та відмовляє у позові.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
При зверненні до суду з позовом позивачем як доказ сплати судового збору додана платіжна інструкція від 25.02.2026 №1484 в сумі 2662,40 грн.
Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати позивача суд покладає на позивача.
Керуючись статтями 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:
1. Відмовити у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 12.05.2026.

Суддя	В.Л. Короленко