єдиний унікальний номер справи 546/280/26
номер провадження 1-кп/546/48/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 12026170440000198, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2026 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суха Маячка Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, місце проходження військової служби – військова частина НОМЕР_1 , посада водій, військове звання солдат, учасника бойових дій, не депутата, не інваліда, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, –

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року (більш точної дати та часу не встановлено) у ОСОБА_4 виник прямий, корисливий, протиправний умисел, спрямований на заволодіння правом приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області (на даний час Решетилівської територіальної громади Полтавського району Полтавської області).
Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, спосіб та місці з метою незаконного придбання права на майно, а саме права власності на земельну ділянку, невстановлена особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) підробила документи:
- заповіт від 09.01.2002. Вказаний документ, відповідно до його змісту, посвідчений секретарем Решетилівської селищної ради народних депутатів ОСОБА_7 , передбачає, що на випадок смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 все належне їй майно вона заповідає своєму племіннику – ОСОБА_4 ;
- свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 від 27.12.2016, видане згідно його змісту повторно щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала в с. Колотії Решетилівського району Полтавської області, актовий запис про смерть №7 від 22.06.2002);
- довідку №03-34/ІІІ17 від 19.12.2017, вдану згідно її змісту виконавчим комітетом Решетилівської селищної ради до нотаріальної контори про те, що померла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована та проживала в с. Колотії, Решетилівського району Полтавської області. 
У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.09.2018, ОСОБА_4 отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, наступні документи – заповіт, свідоцтво про смерть від 27.12.2016, довідку від 19.12.2017, та того ж дня, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою подальшої реєстрації права власності за собою на майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, прибув до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , який здійснює свою професійну діяльність в АДРЕСА_2 , для видачі довіреності, де будучи обізнаним, що він у встановленому законом порядку заповіт не отримував, спадкоємцем або родичем ОСОБА_8 не являється, уповноважив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , бути його представником з питань оформлення спадкових справ на майно, що залишилися після смерті ОСОБА_8 .
У подальшому, 19.09.2018 о 13 год 00 хв ОСОБА_4 , від імені якого по довіреності від 13.09.2018 діяв ОСОБА_10 , який не був обізнаний про злочинні наміри останнього, у приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу ОСОБА_11 , що здійснює свою професійну діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_8 на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 7, 85 в умовних кадастрових гектарах на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, додавши до вказаної заяви заповіт, свідоцтво про смерть від 27.12.2016, довідку від 19.12.2017, сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ №0033668.  
Продовжуючи свої злочинні дії, 19.09.2018, точний час не встановлено, ОСОБА_4 з метою придбання права приватної власності на земельну ділянку, шляхом обману, на підставі завідомо підробленого документу заповіту та, використовуючи підроблені свідоцтво про смерть від 27.12.2016, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, для реєстрації права власності за собою на майно, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, через невстановлену особу, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, звернувся до Решетилівської державної адміністрації (далі по тексту Решетилівська РДА), що розташована за адресою: вул. Покровська, 17, м. Решетилівка Решетилівського (на даний час Полтавського) району Полтавської області, де будучи обізнаним, що він у встановленому законом порядку заповіт не отримував, спадкоємцем або родичем ОСОБА_8 не являється, звернувся до голови Решетилівської РДА з письмовою заявою наступного змісту: «Прошу надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить мені на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННК № 5174466 від 19.09.2018, площею 7,85 гектарів за межами населених пунктів Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району.». 
Окрім того, 20.09.2018, точний час не встановлено, ОСОБА_4 , через невстановлену особу, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, звернувся до голови Решетилівської РДА з письмовою заявою наступного змісту: «Прошу затвердити мені технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021 площею 9,4202 га за межами населених пунктів Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району.». 
На підставі вищевказаних заяв ОСОБА_4 від 19.09.2018 та 20.09.2018 та доданих до них документів, головою Решетилівської РДА 24.09.2018 видано розпорядження № 292, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 7,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, а також розпорядження №293, яким ОСОБА_4 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району; виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 9, 4202 га з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Продовжуючи діяти на виконання свого злочинного наміру, спрямованого на придбання права приватної власності на земельну ділянку, шляхом обману, ОСОБА_4 02.10.2018 о 09 год 35 хв, через невстановлену особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Решетилівської міської ради ОСОБА_12 , який здійснює професійну діяльність за адресою: вул. Покровська, 17, м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області, із заявою про державну реєстрацію виникнення права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, додавши до неї розпорядження голови Решетилівської РДА №293 від 24.09.2018, винесене на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ННК № 5174466 від 19.09.2018, яке в свою чергу винесене на підставі підробленого заповіту та з використанням підроблених свідоцтва про смерть від 27.12.2016 та довідки від 19.12.2017. 
За результатами розгляду наданих документів, реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію виникнення права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, площею 9, 4202 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1657304753242), про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тим самим ОСОБА_4 довів свій злочинний умисел до кінця.
Таким чином, ОСОБА_4 ввів в оману приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу ОСОБА_11 , працівників Решетилівської РДА, та в подальшому державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Решетилівської міської ради ОСОБА_12 щодо наявності у нього спадкових прав на майно після померлої ОСОБА_8 , придбавши у такий спосіб право на нерухоме майно, а саме: право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021.
При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що право розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021 належить Решетилівській міській раді Полтавської області, код ЄДРПОУ 21044065, юридична адреса м. Решетилівка, вул. Покровська, 14, Полтавської області.
З огляду на викладене, умисними протиправними діями ОСОБА_4 , що полягали у придбані права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, шляхом обману з використанням підроблених документів, Решетилівській міській раді Полтавської області завдано збитків в сумі 1 182 235 грн 10 коп, що в 1342 (1 182 235 : 881) рази перевищує неоподаткований мінімумів доходів громадян та є особливо великим розміром на момент вчинення кримінального правопорушення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 190 КК України, як придбання права на чуже майно шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах.

У судове засідання з`явилися прокурор, обвинувачений та його захисник.
Представник потерпілої сторони ОСОБА_13 не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, у якій висловила свою позицію щодо призначення покарання в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України та на суворому покаранні не наполягала, покладалася на розсуд суд, не заперечувала щодо призначення покарання із застосування ст. 75 КК України. Зазначила, що майнову шкоду в ході досудового розслідування обвинуваченим відшкодовано у повному обсязі, цивільний позов не заявлявся та заявлятися не буде.
Ухвалою суду від 28.05.2026 звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та в цій частині закрито кримінальне провадженняна підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. Продовжено підготовчий судовий розгляд кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190 КК України.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та беззастережно, підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. 
При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому необхідно обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу, а також що стосуються речових доказів і процесуальних витрат. 
Обвинувачений та його захисник погодилися з думкою прокурора.
Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи щодо вчиненого злочину ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Судом роз`яснено, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Учасники кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин щодо вчиненого злочину допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого та що стосуються речових доказів і процесуальних витрат. 

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині, підтвердивши факт його скоєння. Пояснив, що події, а також час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладені вірно, відповідають дійсності, та він їх в повному обсязі підтверджує, жодні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення не оспорює.
Пояснив, що влітку-восени 2017 року до нього на СТО, де він на той час працював, підійшов незнайомий чоловік та запропонував оформити на нього земельну ділянку. Обвинувачений згодився на цю пропозицію, хоча цілком усвідомлював, що жодних правових підстав для набуття права власності на землю не мав та не був спадкоємцем. Десь через два тижні цей незнайомий чоловік привіз йому документи. В подальшому йому односельці порадили ОСОБА_14 , як особу яка може здійснити оформлення документів. Він надав ОСОБА_14 довіреність на представлення його інтересів в усіх інстанціях, в подальшому усіма документами займався ОСОБА_14 . Северину він не повідомляв, що надав підроблені документи. Після оформлення на нього права власності на землю після смерті особи, яка не вчиняла на його ім`я заповіт, земельна ділянка ОСОБА_14 була передана в оренду, за яку перші роки він отримував оренду. Щиро розкаявся у скоєному, висловив осуд своєї поведінки, запевнив суд, що подібне в подальшому не повториться, наслідки вчиненого ним повністю усунуті шляхом припинення за його заявою отриманого права власності та скасування державної реєстрації права власності на його ім`я.
У судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі статті 75 КК України звільнити від призначеного покарання, встановивши випробувальний термін 2 роки. На підставі статті 77 КК України, не застосовувати конфіскацію майна, як вид додаткового покарання за вчинене кримінальне правопорушення. У рахунок відшкодування витрат на залучення експертів в ході досудового розслідування прошу стягнути з обвинуваченого грошові кошти в сумі 25 202 грн 00 коп. Запобіжний захід щодо ОСОБА_4  до набрання вироком законної сили не обирати. Питання про скасування арешту з земельної ділянки з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021 не вирішувати, оскільки вказане питання вирішено під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава ОСОБА_15 від 13.03.2026 про скасування арешту на вказане майно. Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме: - земельну ділянку із кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, площею 9,4202 га – повернути законному володільцю Решетилівській міській раді; - документи, вилучені у: Комісії з припинення Решетилівської районної державної адміністрації; приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу ОСОБА_11 ; Решетилівської міської ради; приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , – залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; - документи, вилучені у Полтавської районної військової адміністрації – повернути їх законному володільцю. 
Суд, допитавши обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України.
При цьому, кваліфікуючи дії ОСОБА_17 саме за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції ч. 4 ст. 190 КК України згідно Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), суд виходить з такого.
Диспозицією ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції ч. 4 ст. 190 КК України, яка була чинна на момент вчинення злочину) передбачено кримінальну відповідальність за шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою. Санкцією вказаної ч. 4 ст. 190 КК України визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Разом з тим, на момент розгляду судом справи набрав чинності Закон № 3233-ІХ від 13.07.2023, яким до ст. 190 КК України було внесено зміни.
Зокрема, ч. 4 ст. 190 КК України було викладено у такій редакції: «Шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, - карається позбавлення волі на строк від трьох до восьми років», а також доповнено вказану статтю частиною п`ятою наступного змісту: «Шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.»
Тобто зміст ч. 4 ст. 190 КК України у попередній редакції фактично було перенесено в ч. 5 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 190 КК України в редакції Закону, що діяв на момент вчинення злочину, а внесені Законом № 3233-ІХ від 13.07.2023 зміни до ст. 190 КК України не скасовують кримінальну протиправність діяння (шахрайство), не пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином не поліпшують становище обвинуваченої, при кваліфікації дії ОСОБА_4 підлягає застосуванню ч. 4 ст. 190 КК України в редакції Закону, що діяв на момент вчинення інкримінованого злочину. Вказана позиція узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 23.05.2024 (справа № 405/167/22).
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ч. 1 ст. 65 КК України).
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
У судових дебатах прокурор ОСОБА_3 просила суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 врахувати щире каяття,  добровільне відшкодування завданого збитку, те, що обставин, що обтяжують покарання – не встановлено, задовільні характеристики за місце проживанням. Те, що на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню доньку, є учасником бойових дій, на даний час проходить військову службу в лавах ЗСУ. Просила суд визнати ОСОБА_4  винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі статті 75 КК України звільнити від призначеного покарання, встановивши випробувальний термін 2 роки. Наглляд за засудженим покаласти на командира військової частини НОМЕР_1 , у якіц обвинувачний проходить військову службу. На підставі статті 77 КК України, не застосовувати конфіскацію майна, як вид додаткового покарання за вчинене кримінальне правопорушення. У рахунок відшкодування витрат на залучення експертів в ході досудового розслідування просила стягнути з обвинуваченого грошові кошти в сумі 25 202 грн 00 коп. Запобіжний захід щодо ОСОБА_4  до набрання вироком законної сили просила не обирати. Зазначила, що питання про скасування арешту з земельної ділянки з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021 не вирішувати, оскільки вказане питання вирішено під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава ОСОБА_15 від 13.03.2026 про скасування арешту на вказане майно. 
Суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України (в редакції на момент вчинення злочину) віднесено до особливо тяжких злочинів. Дані про особу обвинуваченого, зокрема дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, на стаціонарному лікуванні у психіатричних закладах не перебував, характеризуючі негативні ознаки відсутні, щиро розкаявся у скоєнні кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки шляхом припинення права власності на об`єкт злочину, запевнив суд, що подібне більше не повториться, є діючим військовослужбовцем, який сумлінно виконує свій військовий обов`язок.
Отже, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом визнаються щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, сумлінне виконання обов`язку щодо захисту України від збройної агресії російської федерації з початку вторгнення та до даного часу, у тому числі в бойовій обстановці у місцях ведення активних бойових дій.
Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням усіх обставин у справі, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, який у судовому засіданні визнав повністю беззастережно свою провину у вчиненні злочину, ставлення до скоєного, щирий осуд своєї поведінки, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, що його обтяжують, усунення обвинуваченим негативних наслідків вчиненого злочину, враховуючи думку прокурора та представника потерпілої сторони щодо міри покарання, із дотриманням загальних засад призначення покарання – законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку за необхідне призначити основне покарання у межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції чинній на момент вчинення злочину) у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та соціальної реабілітації. 
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначені статтею 76 КК України. 
Суд, враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, думку прокурора та представника потерпілої сторони, які просили призначити покарання з можливістю звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього положення статті 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на два роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 76 КПК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин. 
Таким чином, нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_4 необхідно покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходить військову службу, а у разі зміни місця проходження військової служби на командира відповідної військової частини.
Окрім того, у разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби до завершення встановленого судом іспитового строку, на засудженого суд вважає за необхідне покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 КК України.
На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде, в свою чергу, достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Окрім того, на момент вчинення кримінального правопорушення санкція ч. 4 ст. 190 КК України передбачала позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Що стосується призначення обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Конфіскація майна як додаткове покарання виконується лише реально і може бути призначено тільки у разі, коли призначене основне покарання засудженій особі слід відбувати реально.
Отже, при застосуванні положень ст. 75 КК України конфіскація майна як додаткове покарання не може бути призначена. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду 04.10.2023 (справа № 953/7065/22). 
Враховуючи викладене, прийшовши до висновку про можливість застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України, відповідно до вимог ст. 77 КК України суд не призначає йому додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю, передбачене санкцією ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції на момент вчинення злочину).
При цьому, дійшовши висновку про можливість призначення обвинуваченій остаточно основного покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд не вбачає підстав до застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.
Цивільний позов не заявлений. 
На підставі постанов прокурора у кримінальному провадженні проведено три почеркознавчі експертизи, витрати на проведення яких підтверджені належними доказами та становлять у загальному розмірі 25 202,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
Речові докази у кримінальному провадженні, визнані постановами прокурора від 17.02.2022, 18.11.2023, 27.12.2023, 05.01.2024, 31.01.2024, 15.03.2024 та 02.05.2025 приєднані до матеріалів кримінального провадження.
Постанови про призначення експертиз та визнання речових доказів приймалися у кримінальному провадженні № 12020170000000119 від 25.03.2020, у яке було об`єднані кримінальні провадження № 42026172070000004 від 22.01.2026 та № 42026172070000005 від 22.01.2026. В подальшому із кримінального провадження № 12020170000000119 постановою прокурора від 18.03.2026 виділені матеріали досудового розслідування за фактом скоєння ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, про що внесені відомості до ЄРДР. 
Виділене кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 12026170440000198, про що 18.03.2026 внесені відповідні відомості. 
В рамках виділеного кримінального провадження № 12026170440000198 із кримінального провадження № 12020170000000119 були частково виділені та приєднані до кримінального провадження № 12026170440000198 матеріали досудового розслідування, здобуті органом досудового розслідування за фактом скоєння ОСОБА_4 кримінальних правопорушень.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01.12.2023 у межах кримінального провадження № 12020170000000119 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, який скасовано на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13.03.2026.
Враховуючи зазначене, питання щодо скасування арешту згідно з вимогами ч. 4 ст. 174 КПК України у даному кримінальному провадженні не підлягає вирішенню, оскільки вирішено слідчим суддею на стадії досудового розслідування.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 75, 76, 77 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, ч. 3 ст. 349, 368-370, 373, 374, 394, 395, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд –

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції на момент вчинення злочину), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_4 протягом встановленого іспитового строку на час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а у разі зміни місця проходження військової служби на командира відповідної військової частини.

У разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби до завершення встановленого іспитового строку на підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у загальному розмірі 25 202, 00 грн (двадцять п`ять тисяч двісті дві гривні 00 копійок).

Речові докази по справі, а саме:

- земельну ділянку із кадастровим номером 5324281600:00:004:0021, площею 9,4202 га – повернути законному володільцю Решетилівській міській раді;
- документи, вилучені у: Комісії з припинення Решетилівської районної державної адміністрації; приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу ОСОБА_11 ; Решетилівської міської ради; приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_16 , – залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
- документи, вилучені у Полтавської районної військової адміністрації– повернути їх законному володільцю. 

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Згідно зі ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вступна та резолютивна частини вироку проголошені судом на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України.
Копію повного тексту вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя          ОСОБА_1