ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року 

м. Київ

cправа № 907/801/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - не з`явилися,
відповідача-1 - Боднар М. Ю. (у порядку самопредставництва),
відповідача-2 - Сочки В. І. (адвокат), Бєлоусова П. І. (адвокат), 
третьої особи на стороні позивача - не з`явилися, 
третіх осіб на стороні відповідачів - не з`явилися,
прокуратури - Набок Ю. В. (за посвідченням),
розглянув касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі
за позовом заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України
до: 1) Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Воловець Енерджи",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Громадської організації "Міжнародний інститут людини і глобалістики "Ноосфера",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Закарпатської обласної державної адміністрації, 2) Свалявської міської ради Закарпатської області, 3) Неліпинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, 4) Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області, 5) Керецьківської сільської ради Хустського району Закарпатської області,
про визнання неправомірними дій, визнання недійсними та скасування наказів щодо зміни цільового призначення землі та надання земельних ділянок в оренду, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок загальною площею 42,2247 га вартістю 19 502 118,10 грн.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. 01.12.2020 заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Міндовкілля України), правонаступником якого є Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (далі - Мінекономіки України, Міністерство, позивач), звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, Управління, відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Воловець Енерджи" (далі - ТОВ "Атлас Воловець Енерджи", Товариство, відповідач-2), за участю третіх осіб: Громадської організації "Міжнародний інститут людини і глобалістики "Ноосфера" (далі - ГО "МІЛГ "Ноосфера", третя особа-1), Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - Закарпатська ОДА, третя особа-2), Свалявської міської ради Закарпатської області (далі - Свалявська міськрада, третя особа-3), Неліпинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (далі - Неліпинська сільрада, третя особа-4), Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області (далі - Воловецька селищна рада, третя особа-5), Керецьківської сільської ради Хустського району Закарпатської області (далі - Керецьківська сільрада, третя особа-6), про: 
1) визнання неправомірними дій ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області із прийняття наказів щодо надання дозволу, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" зі зміною цільового призначення та надання в оренду земельних ділянок за №№ 3637-сг, З636-сг, 3635-сг, 3634-сг, 3633-сг, 3632-сг, 3631-сг, 3630-сг, 3629-сг, 3628-сг, 3627-сг, 3626-сг, 3625-сг, 3624-сг, 3622-сг, 3621-сг від 20.12.2017; №№ 109-сг, 08-сг, 107-сг, 106-сг, 105-сг, 104-сг, 103-сг, 102-сг, 101-сг, 100-сг, 99-сг, 98-сг, 97-сг, 96-сг, 95-сг, 94-сг, 93-сг, 92-сг, 91-сг від 18.01.2018; № 1297-сг від 17.07.2018; №№ 1365-сг, 1364-сг, 1363-сг від 23.07.2018;
2) визнання недійсними та скасування таких наказів "Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки зі зміною цільового призначення": від 20.12.2017 №№ 3637-сг, 3636-сг, 3635-сг, 3634-сг, З633-сг, 3632-сг, 3631-сг, 3630-сг, 3629-сг, 3628-сг, 3627-сг, 3626-сг, 3625-сг, 3624-сг, 3622-сг, 3621-сг; від 18.01.2018 №№ 109-сг, 108-сг, 107-сг, 106-сг, 105-сг, 104-сг, 103-сг, 102-сг, 101-сг, 100-сг, 99-сг, 98-сг, 97-сг, 96-сг, 95-сг, 94-сг, 93-сг, 92-сг, 91-сг; від 17.07.2018 № 297-сг; від 23.07.2018 №№ 1365-сг, 1364-сг, 1363-сг (далі - оспорювані накази);
3) визнання недійсними та скасування укладених між відповідачами договорів оренди землі від 26.12.2017 № 32/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 33/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 34/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 35/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 36/57-7-ДО, від 26.12.2017 № 37/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 38/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 39/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 40/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 41/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 42/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 43/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 44/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 45/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 46/57-17-ДО, від 26.12.2017 № 47/57-17-ДО, від 31.01.2018 № 2/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 3/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 4/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 5/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 6/57-18-ДО, від 31.01.2018 №7/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 8/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 9/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 10/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 11/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 12/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 13/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 14/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 15/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 16/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 17/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 18/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 19/57-18-ДО, від 31.01.2018 № 20/57-18-ДО, від 24.07.2018 № 43/57-18-ДО, від 24.07.2018 № 46/57-18-ДО, від 24.07.2018 № 44/57-18-ДО, від 24.07.2018 № 45/57-18-ДО (далі - оспорювані договори оренди), посилаючись на положення статей 203, 215, 319, 324 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 20, 21, 46, 122, 123, 150, 151, 186, 1861 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 3, 9 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", статті 3 Закону України "Про екологічну мережу України", статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", статей 9, 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", статей 13, 14, 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Позовна заява обґрунтовується тим, що: 
1) під час опрацювання Закарпатською обласною прокуратурою матеріалів щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді виявлено факт порушення Управлінням вимог законодавства при прийнятті наказів про надання дозволу на розробку проєктів землеустрою та про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" зі зміною цільового призначення та надання в оренду 52-ох земельних ділянок (далі - спірні земельні ділянки), які входять до складу земель полонини Боржава; 
2) оспорюваними наказами Управління надало Товариству в оренду на різний строк спірні земельні ділянки загальною площею понад 40 га на території Воловецького та Свалявського районів Закарпатської області, а також затвердило проєкти землеустрою, якими змінено цільове призначення земель сільськогосподарського призначення на землі для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, що суперечить вимогам земельного, природоохоронного, містобудівного та іншого законодавства. 3 цих самих підстав недійсними є правочини оренди, вчинені відповідачами щодо спірних земельних ділянок;
3) не проводилася відповідно до законодавства оцінка впливу на довкілля при вирішенні питання про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок, що призвело до порушення порядку зміни цільового призначення землі. Зокрема, Прокурор вказував на те, що згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення (якщо нове призначення належить хоча би до одного виду діяльності, зазначеного в частинах 2, 3 цієї статті) та зміна цільового призначення особливо цінних земель передбачає здійснення оцінки впливу на довкілля, що є обов`язковою у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності. Натомість державний реєстр оцінок впливу на довкілля не містить такої оцінки стосовно проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" зі зміною цільового призначення;
4) порушено порядок відведення спірних земельних ділянок через їх особливий правовий режим як земель іншого природоохоронного призначення, оскільки територія полонини Боржава площею 4520 га утворена в листопаді 2016 року для забезпечення збереження видів флори і фауни та типів природних оселищ і включена до Смарагдової мережі з присвоєнням охоронного номера UA0000263 "Polonyna Borzhava". При цьому всі надані в оренду Товариству земельні ділянки розташовані у межах території Смарагдової мережі;
5) системний аналіз ратифікованих Україною міжнародних договорів у взаємозв`язку з положеннями національного законодавства дає підстави стверджувати, що території (землі) у межах Смарагдової мережі та екологічної мережі Закарпатської області є землями природно-заповідного фонду або іншого природоохоронного призначення (пункт "г" частини 1 статті 150 ЗК України) з особливим правовим режимом, притаманним насамперед землям природно-заповідного фонду, як наслідок, надання в оренду земельних ділянок, включених до Смарагдової мережі "Polonyna Borzhava" та екологічної мережі Закарпатської області, зі зміною цільового призначення повинно здійснюватися в порядку, встановленому статтями 6, 20, 150, 186 ЗК України щодо особливо цінних земель. Крім того, Прокурор звертав увагу суду на звіт консультативної місії постійного комітету Бернської конвенції від 20- 23.09.2021, за висновками якої плани на забудову необхідно скасувати;
6) порушення містобудівного законодавства полягає у відсутності в схемі планування території Закарпатської області можливості будівництва вітрової електростанції чи інших енергогeнеруючих об`єктів. Крім того, відповідно до зазначеної схеми надані в оренду земельні ділянки належать до територій гірсько-рекреаційного та туристичного функціонального призначення;
7) відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" та частини 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій" межі спеціальних зон об`єктів енергетики зазначаються у документації із землеустрою з часу надання земельної ділянки для будівництва відповідного об`єкта та, у разі необхідності, встановлюються в натурі (на місцевості) і позначаються відповідними попереджувальними знаками. Акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки) є складовою частиною проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області (лист від 10.02.2023 № 10-7-0.31-353/-23) жоден із проєктів землеустрою не містить відомостей про встановлення таких зон;
8) територія гірського масиву Боржава входить до території Смарагдової мережі "UA0000263" "Polonyna Borzhava", яка в свою чергу створена для забезпечення збереження видів флори і фауни та типів природних оселищ. Зокрема, тут трапляються 12 типів природних оселищ, включених до Резолюції 4 (1996) Конвенції про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі (Бернської конвенції), а також 14 видів птахів, 3 види ссавців, 3 види рослин і 1 вид безхребетних, включених до Резолюції 6 (1998) Бернської конвенції, у зв`язку з чим Прокурор вважає, що при плануванні або здійсненні діяльності у межах території Смарагдової мережі або за її межами, але яка може мати вплив на таку територію, потрібно враховувати необхідність забезпечення збереження у довгостроковій перспективі природних оселищ і видів природної фауни та флори, що підлягають особливій охороні в Європі.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
2. Суди розглядали справу неодноразово. Господарський суд Закарпатської області рішенням від 11.03.2024 (суддя Ремецькі О. Ф.) у задоволенні позовних вимог відмовив повністю у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки: 
1) надання дозволів на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду зі зміною цільового призначення відбулося до введення в дію Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", тому дія цього Закону не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами до набрання ним чинності; 
2) із листів-відповідей ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 17.04.2020 № 29-7-0.5-3329/2-20, Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 26.02.2020 № 01-16/239, Воловецької районної державної адміністрації від 09.04.2020 № 9/4, Свалявської районної державної адміністрації від 14.04.2020 № 505/01-14 убачається, що на земельних ділянках, наданих в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи", немає об`єктів природно-заповідного фонду, а спірні земельні ділянки не належать до особливо цінних земель; 
3) Рамкова конвенція про охорону та сталий розвиток Карпат не забороняє використання відновлюваних джерел енергії та енергозберігаючих технологій, до яких належить вітроенергетика, а згідно з роз`ясненнями Бюро Бернської конвенції розвиток вітроенергетики на полонині Боржава не суперечить її визначенню. З цих підстав прийняття наказів про надання дозволу та затвердження проєктів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" зі зміною цільового призначення земель та надання їх в оренду не порушує взятих державою міжнародних природоохоронних зобов`язань;
4) наданню спірних земельних ділянок Товариству в оренду передувало затвердження детальних планів території для розміщення вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою, чим спростовуються доводи Прокурора про порушення містобудівного законодавства;
5) прийняття Управлінням наказів про надання дозволу та затвердження проєктів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи зі зміною їх цільового призначення відбулося у межах повноважень відповідача-1 та у спосіб, визначений чинним на той час законодавством;
6) невстановлення порушень ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області при прийнятті наказів про надання дозволу, затвердження проєктів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок в оренду Товариству, а також недоведеність умислу відповідачів щодо незаконного результату вчинених правочинів зумовлює відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди;
7) Міндовкілля України не має контрольних повноважень щодо органів Держгеокадастру у процедурі зміни цільового призначення земель чи розпорядження землями сільськогосподарського призначення, а також повноважень з усунення стверджуваних Прокурором порушень закону шляхом звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій, визнання недійсними та скасування наказів органів Держегокадастру щодо зміни цільового призначення землі та надання земельних ділянок в оренду, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених між органами Держгеокадастру і юридичними особами, у тому числі з визначених Прокурором підстав, а тому покладені в обґрунтування позовних вимог обставини перебувають поза межами сфери контролю державних інтересів цього Міністерства.
3. Західний апеляційний господарський суд постановою від 10.07.2024 (головуючий - Малех І. Б., судді Гриців В. М., Панова І. Ю.) рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 скасував та ухвалив нове рішення про задоволення позову. 
Постанова аргументована обґрунтованістю позовних вимог із огляду на те, що:
1) Закон України "Про оцінку впливу на довкілля" набрав чинності 18.06.2017 і був введений в дію 18.12.2017, дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планової діяльності до набрання чинності цим Законом. Натомість оспорювані накази видано Управлінням упродовж грудня 2017 року - липня 2018 року і на їх на підставі між відповідачами укладено оспорювані договори оренди. При цьому дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду зі зміною цільового призначення не є рішенням про провадження планованої діяльності;
2) як ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, так і суб`єкт господарювання мали достатньо часу для ознайомлення з вимогами Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" та вжиття заходів щодо його виконання. Планована діяльність підлягала оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності. Водночас ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" планує встановити турбіни висотою 109 метрів із розташованою на верхівці гондолою з ротором та лопатями довжиною 69,3 м на орендованих землях для створення вітрової електростанції, проте Єдиний державний реєстр з оцінки впливу на довкілля не містить жодного висновку стосовно проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду Товариству зі зміною цільового призначення. Надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта, тому суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення "рішення про провадження планової діяльності", підміняючи його наявністю у відповідача-2 наказів Управління про надання дозволів на розробку проєктів землеустрою;
3) усі спірні земельні ділянки належать до території Смарагдової мережі, схема планування території Закарпатської області не передбачає будівництва вітрової електростанції. Крім того, територія гірського масиву Боржава площею 4520 га створена у листопаді 2016 року для забезпечення збереження видів флори і фауни та типів природних оселищ, зокрема, 14 видів птахів, 3 видів ссавців, 3 видів рослин, 1 виду безхребетних, включених до Резолюції 6 (1998) Бернської конвенції, 12 типів природних оселищ, включених до Резолюції 4 (1996) Конвенції про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі (Бернська конвенція), і входить до Смарагдової мережі (UA 0000263 "Polonіna Borzhava"). При цьому більша частина території полонини Боржава належить до основної території екологічної мережі згідно зі схемою екологічної мережі Закарпатської області, затвердженої рішенням Закарпатської обласної ради від 10.07.2014 № 1033. Тому належність території полонини Боржава до екологічної мережі відповідно до статті 111 ЗК України є обмеженням у використанні земель, безпосередньо встановленим законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, зокрема регіональною схемою, чим спростовуються необґрунтовані висновки суду першої інстанції як про невіднесеність спірних земельних ділянок до особливо цінних земель, так і про те, що видача Управлінням оспорюваних наказів не порушує взятих державою міжнародних природоохоронних зобов`язань;
4) надання дозволу на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для розміщення, будівництва та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств та їх погодження вчинено відповідачем-1 із порушенням вимог статті 123 ЗК України;
5) санітарно-захисні зони встановлюються внаслідок планування розміщення об`єктів енергетики, їх встановлення не пов`язане із фактичним станом навколишнього середовища, а межі санітарно-захисних зон зазначаються у документації із землеустрою із часу надання земельної ділянки для будівництва відповідного об`єкта та, у разі необхідності, встановлюються в натурі (на місцевості) і позначаються відповідними попереджувальними знаками. Оскільки згідно з інформацією ТОВ "Атлас Воловець Енерджи", викладеною в листі від 10.02.2023 № 10-7-0.31-353/-23, жоден із проєктів землеустрою не містить відомостей про встановлення таких зон, то відведення спірних земельних ділянок відбулося з порушенням вимог статей 46, 111, 123, 150 ЗК України, статей 50, 114 Закону України "Про землеустрій", статей 1, 3, 6, 7, 14, 17, 18, 24, 25 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" і положень Закону України "Про оцінку впливу на довкілля".
4. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду постановою від 18.02.2025 (головуючий - Багай Н. О., судді Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.) касаційну скаргу ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" задовольнив частково. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 скасував, а справу передав на новий розгляд до цього ж апеляційного господарського суду. 
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що: 1) суд апеляційної інстанції, погоджуючись із доводами Прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду в інтересах держави в особі Міндовкілля України, не врахував правової позиції Верховного Суду про неможливість збігу в одній особі позивача і відповідача, фактично допустивши розгляд спору, у якому держава в особі Міндовкілля України пред`явила позов до держави в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області. Такі обставини апеляційний суд належним чином не оцінив із урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 справі № 922/1830/19 та в постановах Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 914/2503/22, від 08.05.2024 у справі № 914/2635/22 зі спорів у подібних правовідносинах; 2) апеляційний суд не здійснив самостійної та належної оцінки бездіяльності компетентного органу, не встановив значимості порушення інтересів держави, можливості настання невідворотних негативних наслідків, а також не з`ясував наявності чи відсутності об`єктивних причин, що могли перешкоджати зверненню відповідного органу до суду, чим порушив вимоги процесуального закону; 3) суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір по суті, не врахував, що оспорювані накази щодо затвердження проєктів землеустрою та зміни цільового призначення земельних ділянок не вичерпують свою дію виконанням, а отже, потребували ретельної правової оцінки з огляду на характер спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін і спосіб захисту, обраний Прокурором.
5. За результатами нового апеляційного розгляду справи Західний апеляційний господарський суд постановою від 28.01.2026 (головуючий - Бойко С. М., судді Бонк Т. Б., Якімець Г. Г.) рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 змінив шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції зазначеної постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 залишив без змін. Заяву ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" про поворот виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 03.09.2024, виданого на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 у справі № 907/801/20, задовольнив. Здійснив поворот виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 03.09.2024, виданого на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 у цій справі, шляхом стягнення із Закарпатської обласної прокуратури на користь Товариства 122 967 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 184 473 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Зазначена постанова аргументована посиланням на норми статей 16, 215, 216 ЦК України, статей 4, 45, 269, 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосувавши які та врахувавши у сукупності як висновок щодо неможливості збігу в одній особі позивача і відповідача у спорах за участю органів державної влади (бо такий збіг унеможливлює наявність спору), сформульований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 922/3589/21, від 15.03.2023 у справі № 911/32/20, від 18.04.2024 у справі № 914/2503/22, від 08.05.2024 у справі № 914/2635/22, так і висновок щодо ефективності такого способу захисту цивільних прав позивача, як визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним, лише в разі, якщо він поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.02.2025 у справі № 911/2748/21, від 11.03.2025 у справі № 924/1341/23, суд апеляційної інстанції у підсумку виснував про таке:
1) у цій справі Прокурор, діючи в інтересах держави в особі Міндовкілля України, зокрема, пред`явив вимоги про скасування оспорюваних наказів, визначивши ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області як відповідача-1, отже, у частині вказаних вимог позов фактично поданий державою (в особі заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Міндовкілля України) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), що зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог, звернутих Прокурором до Управління, як таких, що фактично спрямовані державою до самої себе, тобто у зв`язку з порушенням норм процесуального права;
2) ураховуючи усталені висновки щодо застосування положень статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", викладені в постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/14803/17, від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19, від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, від 09.01.2025 у справі № 709/480/23, від 27.01.2026 у справі № 921/671/24, права держави в цьому спорі внаслідок укладення між відповідачами оспорюваних договорів оренди стосовно земель природно-заповідного фонду є порушеними, однак, зважаючи на обставини виконання зазначених договорів обома відповідачами, сплату орендної плати за користування спірними земельними ділянками та відсутність заявлення Прокурором вимог про застосування наслідків недійсності оспорюваних правочинів, обраний Прокурором спосіб захисту прав держави в особі Міністерства є неефективним, а обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що суди не врахували:
1) висновків щодо застосування положень частини 1 статті 3 та частини 1 статті 11 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" у подібних правовідносинах (у контексті того, що дозвіл на розробку проєкту землеустрою не є рішенням про провадження планової діяльності, оскільки він не є підставою для початку провадження цієї діяльності; оцінка впливу на довкілля є обов`язковою), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц;
2) висновку щодо застосування норм статей 43- 46 ЗК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що належність земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду унеможливлює перебування цієї ділянки з іншим режимом цільового використання), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23;
3) висновку щодо застосування положень статті 16 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті можливості застосування такого способу захисту прав позивача, як визнання договору оренди недійсним без обов`язкового застосування наслідків недійсності правочину), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 904/205/23 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 357/9019/18, від 24.05.2023 у справі № 357/9159/18; 
4) висновку щодо застосування норми статті 791 ЗК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність), викладеного у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14, від 28.02.2020 у справі № 461/1257/17, від 03.11.2022 у справі № 420/2218/19 та в постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі № 815/5987/14;
5) висновку щодо застосування положень статті 16 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті ефективності такого способу захисту прав позивача, як визнання незаконним і скасування наказу Держгеокадастру), викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22, від 18.02.2025 у справі № 906/36/24.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
8. ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.
ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" у поданому 06.04.2026 відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.
Крім того, 07.04.2026 відповідач-2 звернувся із клопотанням про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України. Зокрема, Товариство наголошує на неподібності спірних правовідносин у цій справі та правовідносин у всіх зазначених скаржником справах, а також вказує на те, що судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову мотивовані виключно процесуальними підставами, що цілком відповідає викладеному в пункті 7.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 висновку щодо застосування статей 4, 45 ГПК України, а саме про те, що позов прокурора в інтересах держави звернутий до держави, однак позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, не скористалися правом на подання відзивів на касаційну скаргу.
9. ГО "МІЛГ "Ноосфера" у відзиві на касаційну скаргу просить цю касаційну скаргу задовольнити повністю з мотивів, наведених у ній. 
Проте колегія суддів не вбачає підстав брати до уваги та враховувати доводи зазначеного відзиву з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 295 ГПК України відзив на касаційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги.
Згідно з частинами 1, 3 статті 297 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до касаційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До касаційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки. До заяви про приєднання до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору та докази направлення заяви іншим учасникам справи. 
Оскільки поданий ГО "МІЛГ "Ноосфера" відзив не містить обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та за своєю процесуальною суттю є приєднанням до касаційної скарги третьої особи-1, однак, до відзиву не додано документів про сплату судового збору, а ГПК України не містить положень щодо надання строку на усунення недоліків стосовно приєднання до касаційної скарги, то поданий відзив залишається без розгляду (схожі за змістом висновки щодо застосування положень статей 295, 297 ГПК України викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 916/875/20, від 09.05.2023 у справі № 910/158/22, від 11.04.2023 у справі № 924/793/21, від 25.01.2023 у справі № 903/933/21, від 23.01.2024 у справі № 908/174/20, від 11.06.2024 у справі № 917/1710/23, від 24.09.2024 у справі № 910/21998/21, від 22.04.2025 у справі № 910/18089/23, від 22.07.2025 у справі № 916/5307/23, від 02.09.2025 у справі № 922/3185/24, від 17.03.2026 у справі № 913/265/23, від 17.03.2026 у справі № 910/7394/25).
Розгляд справи Верховним Судом 
10. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 23.03.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 907/801/20 та призначив розгляд цієї справи в судовому засіданні на 14.04.2026.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 14.04.2026 оголошував перерву в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 907/801/20 до 12.05.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
11. 15.05.2017 голова Воловецької районної державної адміністрації видав розпорядження № 123 "Про затвердження детального плану території для розміщення вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою на території Воловецької селищної ради".
12.06.2017 голова Свалявської районної державної адміністрації видав розпорядження № 154 "Про затвердження детального плану території".
Згідно з розпорядженням в. о. голови Закарпатської ОДА від 05.07.2019 № 361 "Про приведення у відповідність до вимог законодавства розпоряджень голів районних державних адміністрацій" розпорядження Воловецької районної державної адміністрації від 15.05.2017 № 123 та розпорядження Свалявської районної державної адміністрації від 12.06.2017 № 154 визнано такими, що суперечать статті 5 Закону України "Про основи містобудування", статтям 2, 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та не відповідають Схемі планування території Закарпатської області, Проєкту районного планування Воловецького району, Проєкту районного планування Свалявського району.
12. Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської ОДА (далі - Департамент) у Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля оприлюднив: 1) 02.08.2018 - отримане від ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля (реєстраційна справа № 2018821379); 2) 31.08.2018 - зауваження та пропозиції громадськості до планованої діяльності та обсягу досліджень; 3) 04.09.2018 зауваження та пропозиції до обсягу досліджень органу державної влади; 4) 15.01.2019 - звіт з оцінки впливу на довкілля будівництва вітрової електростанції 120 МВт і повідомлення про початок громадського обговорення звіту.
30.01.2019 у приміщеннях Воловецької селищної ради та Березняківської сільської ради Свалявського району, а 31.01.2019 у приміщеннях Тибавської, Дусинської та Неліпинської сільських рад Свалявського району Департаментом забезпечено проведення громадських обговорень звіту з оцінки впливу на довкілля, під час яких представниками громадськості було висловлено 79 усних запитань, 8 усних і 5 письмових зауважень та пропозицій.
04.03.2019 Департамент підготував звіт про громадське обговорення планованої діяльності, який 12.03.2019 разом із висновком з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності вніс до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля, а також оприлюднив на офіційному вебсайті Департаменту.
13. Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 18.03.2020 у справі № 260/771/19 задовольнив адміністративний позов ГО "МІЛГ "Ноосфера" до Департаменту про визнання протиправним і скасування висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 03.11.2020, залишеною без змін постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.04.2022, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі № 260/771/19 скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 28.05.2020 у справі № 260/102/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2020 позов ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" задовольнив. Визнав протиправним і скасував розпорядження Закарпатської ОДА від 05.07.2019 № 361 "Про приведення у відповідність до вимог законодавства розпоряджень голів районних державних адміністрацій". 
14. 27.06.2014 укладено Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, яку ратифіковано Україною 16.09.2014. Угода набрала чинності 01.09.2017. 
Відповідно до цієї Угоди Україна зобов`язується поступово наблизити своє законодавство до законодавства Європейського Союзу у строки, визначені в додатку ХХХ до Угоди, у тому числі до 01.09.2021 має бути завершено роботу зі створення територій Смарагдової мережі та впровадження захисних заходів і заходів управління такими територіями.
Станом на час розгляду справи не прийнято акти національного законодавства з питань функціонування (менеджменту) території Смарагдової мережі та встановлення захисних заходів, а також не визначено її межі як земель природоохоронного призначення.
15. ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" звернулося до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області з клопотаннями про надання дозволів на розробку проєктів відведення 39 земельних ділянок загальною площею 42,2247 га у довгострокове користування (оренду) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для зміни цільового призначення на землі енергетики, а саме: для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою на території Воловецької селищної ради Воловецького району (за межами населеного пункту) та на території Дусинської, Березниківської, Тибавської, Неліпинської сільських рад (за межами населених пунктів) Свалявського району Закарпатської області.
До зазначених клопотань додавалися розпорядження Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області від 15.05.2017 № 123 "Про затвердження детального плану території для розміщення вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою на території Воловецької селищної ради", розпорядження Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області від 12.06.2017 № 154 "Про затвердження детального плану території", копія Меморандуму, включаючи календарний рік, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельних ділянок, правовстановлюючі документи.
У червні-липні 2017 року Управління видало накази про надання Товариству дозволів на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду зі зміною цільового призначення загальною площею 42,2247 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергоутворюючих підприємств, установ і організацій (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель 14.01), розташованих за межами населеного пункту на території за межами сіл Березники, Дусино, Неліпино та Тибава Свалявського району Закарпатської області та Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області.
На підставі зазначених наказів за замовленням ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" фізичною особою - підприємцем Соломко О. О. розроблено проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду зі зміною цільового призначення.
16. Згідно з наказами ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області "Про затвердження проєкту землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок зі зміною цільового призначення":
- від 20.12.2017 №№ 3637-сг, 3636-сг, 3635-сг, 3634-сг, 3633-сг, 3632-сг, 3631-сг, 3630-сг, 3629-сг, 3628-сг, 3627-сг, 3626-сг, 3625-сг, 3624-сг, 3622-сг, 3621-сг надано в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" 16 земельних ділянок (кадастрові номери: 2121555100:09:003:0007 площею 0,7163га; 2121555100:08:001:0017 площею 0,4952 га; 2121555100:09:002:0013 площею 0,9860 га; 2121555100:08:001:0020 площею 0,6319 га; 2121555100:09:003:0010 площею 0,7172 га; 2121555100:09:003:0006 площею 0,6758 га; 2121555100:09:001:0020 площею 1 га; 2121555100:09:002:0010 площею 0,3448 га; 2121555100:09:002:0008 площею 1 га; 2121555100:09:001:0017 площею 0,6594 га; 2121555100:09:003:0011 площею 1 га; 2121555100:09:001:0022 площею 0,2960 га; 2121555100:08:001:0018 площею 0,8400 га; 2121555100:09:002:0012 площею 0,7372 га; 2121555100:09:002:0011 площею 0,5470 га; 2121555100:09:002:0009 площею 0,5 га) загальною площею 11,5968 га строком на 25 років зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, що розташовані за межами населеного пункту, на території Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області;
- від 18.01.2018 №№ 109-сг, 108-сг, 107-сг, 106-сг, 105-сг, 104-сг, 103-сг, 102-сг, 101-сг, 100-сг, 99-сг, 98-сг, 97-сг, 96-сг, 95-сг, 94-сг, 93-сг, 92-сг, 91-сг надано в оренду Товариству 30 земельних ділянок (кадастрові номери: 2124082300:01:003:0004 площею 0,9994 га; 2124080300:11:001:0032 площею 0,9993 га; 2124080300:11:001:0036 площею 0,9994 га; 2124080300:11:001:0019 площею 0,3998 га; 2124080300:11:001:0018 площею 0,3998 га; 2124080300:06:001:0015 площею 0,9293 га; 2124080300:06:001:0014 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0013 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0016 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0012 площею 0,9993 га; 2124080300:11:001:0020 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0023 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0024 площею 0,9793 га; 2124087200:02:001:0003 площею 0,5996 га; 2124087200:02:001:0004 площею 0,5496 га; 2124080300:11:001:0023 площею 0,5172 га; 2124080300:11:001:0024 площею 0,5958 га; 2124080300:11:001:0025 площею 0,5996 га; 2124080300:11:001:0026 площею 0,3498 га; 2124083500:08:001:0002 площею 0,2998 га; 2124083500:08:001:0003 площею 0,9994 га; 2124083500:08:001:0004 площею 0,7750 га; 2124083500:08:001:0005 площею 0,8495 га; 2124083500:08:001:0006 площею 0,9994 га; 2124083500:08:001:0007 площею 0,8439 га; 2124080300:06:001:0017 площею 0,9993 га; 2124080300:11:001:0021 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0019 площею 0,9993 га; 2124080300:11:001:0033 площею 0,9994 га; 2124080300:11:001:0034 площею 0,9994 га) загальною площею 24,6711 га строком на 25 років зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, що розташовані за межами населеного пункту, на території Дусинської, Березниківської, Тибавської, Неліпинської сільських рад Свалявського району Закарпатської області;
- від 17.07.2018 № 1297-сг надано в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" земельну ділянку загальною площею 0,5997 га, кадастровий номер 2124087200:02:001:0007, строком на 7 років зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, що знаходяться за межами населеного пункту, на території Тибавської сільської ради Свалявського району Закарпатської області;
- від 23.07.2018 №№ 1365-сг, 1364-сг, 1363-сг надано в оренду Товариству 6 земельних ділянок (кадастрові номери: 2124080300:11:001:0038 площею 0,9993 га; 2124080300:06:001:0026 площею 0,7601 га; 2124080300:06:001:0027 площею 0,9993 га; 2124080300:11:001:0028 площею 0,5996 га; 2124080300:11:001:0029 площею 0,9994 га; 2124080300:11:001:0030 площею 0,9994 га) загальною площею 5,3571 га строком на 7 років зі зміною цільового призначення із земель сільськогосподарського призначення на землі для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, що знаходяться за межами населеного пункту на території Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області.
Відведення землі здійснювалося за рахунок земельних ділянок, кадастрові номери: 2121555100:09:002:0005 площею 157,5876 га, 2121555100:09:003:0003 площею 18,6814 га, 2121555100:09:003:0005, 2121555100:09:001:0009 площею 21,4822 га, 2121555100:09:001:0005 площею 10,3838 га, 2121555100:08:001:0010 площею 10,2755 га, 2121555100:08:001:0016 площею 76,0045 га, 2124080300:11:001:0017 площею 60,1045 га, 2121555100:09:001:0006, 2124080300:11:001:0016 площею 75,8551 га, 2124080300:11:001:0006 площею 26,4976 га, 2124087200:02:001:0002 площею 42,8623 га, 2124087200:02:001:0001 площею 88,9844 га, 2124083500:08:001:0001 площею 139,0204 га, 2124082300:01:003:0002 площею 80,2190 га, 2124080300:11:001:0004 площею 38,5087 га, які були сформовані у результаті інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядником яких є ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2015 серії ЕЕТ № 932332, реєстраційний номер 611005821215.
17. Із листа-відповіді ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 17.04.2020 № 29-7-0.5-3329/2-20 убачається, що надані в оренду Товариству земельні ділянки не належали і не належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення та/або земель рекреаційного призначення. Управління зазначало про відсутність відомостей щодо наявності на спірних земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду та рекреаційного призначення, про їх резервування зі вказаною метою, а також про їх включення до складу екологічної мережі Закарпатської області.
Державне підприємство "Закарпатський науково-дослідний та проєктний інститут землеустрою" у листі від 26.02.2020 № 01-16/239 поінформувало, що на спірних земельних ділянках відсутні особливо цінні ґрунти.
Із листа Воловецької районної державної адміністрації від 09.04.2020 № 9/4 і листа Свалявської районної державної адміністрації від 14.04.2020 № 505/01-14 убачається, що стосовно земельних ділянок, наданих в оренду ТОВ "Атлас Воловець Енерджи", районними державними адміністраціями не приймалися рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо їх відведення як територій рекреаційного та природно-заповідного фонду.
За результатами співставлення відомостей про земельні ділянки, надані в оренду Товариству на підставі оспорюваних договорів оренди, із шаром "Природно-заповідний фонд" Публічної кадастрової карти України судом першої інстанції встановлено, що жодна зі спірних земельних ділянок не розташована на землях природно-заповідного фонду України.
18. На виконання наказів ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 20.12.2017 №№ 3637-сг, 3636-сг, 3635-сг, 3634-сг, 3633-сг, 3632-сг, 3631-сг, 3630-сг, 3629-сг, 3628-сг, 3627-сг, 3626-сг, 3625-сг, 3624-сг, 3622-сг, 3621-сг між Управлінням (орендодавець) і ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" (орендар) укладено договори оренди землі від 26.12.2017 №№ 32/57-17-ДО, 33/57-17-ДО, 34/57-17-ДО, 35/57-17-ДО, 36/57-7-ДО, 37/57-17-ДО, 38/57-17-ДО, 39/57-17-ДО, 40/57-17-ДО, 41/57-17-ДО, 42/57-17-ДО, 43/57-17-ДО, 44/57-17-ДО, 45/57-17-ДО, 46/57-17-ДО, 47/57-17-ДО, за умовами пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 4.1, 5.1- 5.3 яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, цільове призначення яких змінено із земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (КВЦПЗ 14.01), кадастрові номери: 2121555100:09:003:0007; 2121555100:08:001:0017; 2121555100:09:002:0013; 2121555100:08:001:0020; 2121555100:09:003:0010; 2121555100:09:003:0006; 2121555100:09:001:0020; 2121555100:09:002:0010; 2121555100:09:002:0008; 2121555100:09:001:0017; 2121555100:09:003:0011; 2121555100:09:001:0022; 2121555100:08:001:0018; 2121555100:09:002:0012; 2121555100:09:002:0011; 2121555100:09:002:0009, які розташовані за межами населеного пункту на території Воловецької селищної ради (Закарпатська область, Воловецький район, Воловецька селищна рада). Договори укладено на 25 років. Право оренди земельної ділянки виникає в орендаря з моменту його державної реєстрації відповідно до закону. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 6 відсотків нормативної грошової оцінки. Розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності, грошова оцінка якої проведена, додається до договору (додаток до договору оренди землі). Земельна ділянка передається в оренду для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою. Цільове призначення земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організації. Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
У свою чергу на виконання наказів ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 18.01.2018 №№ 109-сг, 108-сг, 107-сг, 106-сг, 105-сг, 104-сг, 103-сг, 102-сг, 101-сг, 100-сг, 99-сг, 98-сг, 97-сг, 96-сг, 95-сг, 94-сг, 93-сг, 92-сг, 91-сг між Управлінням (орендодавець) і ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" (орендар) укладено договори оренди землі від 31.01.2018 №№ 2/57-18-ДО, 3/57-18-ДО, 4/57-18-ДО, 5/57-18-ДО, 6/57-18-ДО, 7/57-18-ДО, 8/57-18-ДО, 9/57-18-ДО, 10/57-18-ДО, 11/57-18-ДО, 12/57-18-ДО, 13/57-18-ДО, 14/57-18-ДО, 15/57-18-ДО, 16/57-18-ДО, 17/57-18-ДО, 18/57-18-ДО, 19/57-18-ДО, 20/57-18-ДО, згідно з пунктами 1.1, 3.1, 3.2, 4.1, 5.1- 5.3 яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, цільове призначення яких змінено із земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (КВЦПЗ 14.01), кадастрові номери: 2124082300:01:003:0004, 2124080300:11:001:0032, 2124080300:11:001:0036, 2124080300:11:001:0019, 2124080300:11:001:0018, 2124080300:06:001:0015, 2124080300:06:001:0014, 2124080300:06:001:0013, 2124080300:06:001:0016, 2124080300:06:001:0012, 2124080300:11:001:0020, 2124080300:06:001:0023, 2124080300:06:001:0024, 2124087200:02:001:0003, 2124087200:02:001:0004, 2124080300:11:001:0023, 2124080300:11:001:0024, 2124080300:11:001:0025, 2124080300:11:001:0026, 2124083500:08:001:0002, 2124083500:08:001:0003, 2124083500:08:001:0004, 2124083500:08:001:0005, 2124083500:08:001:0006, 2124083500:08:001:0007, 2124080300:06:001:0017, 2124080300:11:001:0021, 2124080300:06:001:0019, 2124080300:11:001:0033, 2124080300:11:001:0034, які розташовані за межами населеного пункту на території Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (Закарпатська область, Свалявський район, Березниківська сільська рада). Договори укладено на 25 років. Право оренди земельної ділянки виникає в орендаря з моменту його державної реєстрації відповідно до закону. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 6 відсотків нормативної грошової оцінки. Розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності, грошова оцінка якої проведена, додається до договору (додаток до договору оренди землі). Земельна ділянка передається в оренду для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою. Цільове призначення земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організації. Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Водночас на виконання наказів ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 17.07.2018 № 1297-сг і від 23.07.2018 №№ 1365-сг, 1364-сг, 1363-сг між Управлінням (орендодавець) і ТОВ "Атлас Воловець Енерджи" (орендар) укладено договори оренди землі від 24.07.2018 №№ 43/57-18-ДО, 46/57-18-ДО, 44/57-18-ДО, 45/57-18-ДО, за умовами пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 4.1, 5.1- 5.3 яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, цільове призначення яких змінено із земель сільськогосподарського призначення на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (КВЦПЗ 14.01), кадастрові номери: 2124087200:02:001:0007, 2124080300:11:001:0038, 2124080300:06:001:0026, 2124080300:06:001:0027, 2124080300:11:001:0028, 2124080300:11:001:0029, 2124080300:11:001:0030, які розташовані за межами населеного пункту на території Тибавської та Березниківської сільських рад Свалявського району Закарпатської області (Закарпатська область, Свалявський район, Тибавська та Березниківська сільська рада). Договори укладено на 7 років. Право оренди земельної ділянки виникає в орендаря з моменту його державної реєстрації відповідно до закону. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності, грошова оцінка якої проведена, додається до договору (додаток до договору оренди землі). Земельна ділянка передається в оренду для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування вітрової електростанції з необхідною інфраструктурою. Цільове призначення земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організації. Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Позиція Верховного Суду
19. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Щодо визнання незаконними та скасування оспорюваних наказів, якими ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області затвердило проєкти землеустрою та передало Товариству в оренду спірні земельні ділянки зі зміною цільового призначення 
20. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій Управління, визнання незаконними та скасування оспорюваних наказів із підстав пред`явлення Прокурором зазначених вимог із порушенням норм статей 4, 45 ГПК України, а саме в інтересах держави в особі Міндовкілля України до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, тобто фактично звернутих державою до неї самої, з огляду на таке.
21. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 виснувала про таке:
"7.1. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в разі якщо держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, зокрема, у цивільних (господарських) відносинах розглядається як поведінка держави у цих відносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава (зокрема, цивільних, господарських), органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах (пункти 6.21, 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року, пункти 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). 
7.2. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що і в судовому процесі, зокрема в цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови ВП від 27 лютого 2019 року, справа № 761/3884/18). Такий же висновок справедливий щодо господарського процесу.
7.3. Отже, під час розгляду спору в суді фактичною стороною у справі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
7.4. Законодавство передбачає два випадки представництва прокурором у суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення: захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави.
7.5. Водночас в обох цих випадках прокурор здійснює представництво держави, яка і є фактичною стороною у справі.
7.6. У цій справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Харківській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Отже, в частині цієї позовної вимоги позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області).
7.7. Зазначене не відповідає частині першій статті 45 ГПК України, відповідно до якої сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Отже, позивач і відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору". 
Схожих висновків щодо неможливості збігу в одній особі позивача і відповідача у спорах за участю органів державної влади Верховний Суд дійшов у постановах від 18.04.2024 у справі № 914/2503/22, від 08.05.2024 у справі № 914/2635/22.
22. Як правильно зазначив апеляційний суд, у цій справі Прокурор, діючи в інтересах держави в особі Міндовкілля України, зокрема, пред`явив вимоги про скасування оспорюваних наказів, визначивши ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області як відповідача-1, отже, у частині вказаних вимог позов фактично поданий державою (в особі заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Міндовкілля України) до неї самої (в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), що зумовлює відмову в задоволенні позовних вимог, звернутих Прокурором до Управління, як таких, що фактично спрямовані державою до самої себе, тобто у зв`язку з порушенням норм процесуального права (статей 4, 45 ГПК України).
Таким чином, у межах цієї справи виник спір між державою в особі Міністерства та державою в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області стосовно скасування наказів Управління щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок і надання їх в оренду, тобто у зазначеній частині позов фактично пред`явлено державою до самої себе.
23. Відповідно до частини 5 статті 310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Згідно з частиною 1 статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
24. Ураховуючи правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 826/3115/17, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 та в постановах Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 914/2503/22, від 08.05.2024 у справі № 914/2635/22, колегія суддів вважає, що, виконуючи належним чином вказівки Верховного Суду, вміщені в постанові від 18.02.2025 у цій справі, суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій Управління та визнання незаконними і скасування оспорюваних наказів з огляду на процесуальну недопустимість збігу в одній особі позивача і відповідача у спорах за участю органів державної влади, позаяк такий збіг унеможливлює наявність спору.
За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними і скасування оспорюваних наказів, звернутих до Управління (відповідача-1) саме з мотивів фактичної спрямованості зазначених позовних вимог державою до самої себе, а не у зв`язку з їх необґрунтованістю, як про це помилково зазначив суд першої інстанції.
25. Наведеним спростовується передчасне посилання скаржника на неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування норми статті 791 ЗК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність), викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14, від 28.02.2020 у справі № 461/1257/17, від 03.11.2022 у справі № 420/2218/19 та в постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі № 815/5987/14. 
Адже у межах цієї справи не заявлялися та не розглядалися вимоги про визнання незаконними та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, якими (наказами) у червні-липні 2017 року Товариству надавалися дозволи на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 42,2247 в оренду (зі зміною цільового призначення) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергоутворюючих підприємств, установ і організацій (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель 14.01), розташованих за межами населених пунктів (сіл Березники, Дусино, Неліпино та Тибава Свалявського району Закарпатської області) та на території Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області.
26. Колегія суддів наголошує, що насправді в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц, у якій вирішувалося питання належності до адміністративної юрисдикції публічно-правових спорів щодо оскарження як рішення компетентного органу державної влади про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, так і дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу, взагалі не міститься процитованих скаржником висновків щодо застосування положень частини 1 статті 3 та частини 1 статті 11 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", а саме про те, що: дозвіл на розробку проєкту землеустрою не є рішенням про провадження планової діяльності, оскільки він не є підставою для початку провадження цієї діяльності; оцінка впливу на довкілля є обов`язковою.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів оренди, укладених між відповідачами
27. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів оренди землі з мотивів обрання Прокурором неефективного способу захисту прав та інтересів держави з огляду на таке.
28. Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Аналогічні висновки сформульовано в пунктах 5.5- 5.8, 5.12, 5.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.
Уточнюючи висновок, викладений в пункті 5.29 постанови від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц звернула увагу на те, що у разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України). 
29. Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в пункті 48 постанови від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 сформулювала висновок про те, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
30. Переглядаючи справу в апеляційному порядку та змінюючи мотиви рішення місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсними оспорюваних договорів оренди, апеляційний суд виходив із неефективності обраного позивачем способу захисту своїх прав, зокрема, з огляду на заявлення вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору без її поєднання з вимогою про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину шляхом повернення спірних земельних ділянок, що цілком відповідає усталеній правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 і в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.02.2025 у справі № 911/2748/21, від 11.03.2025 у справі № 924/1341/23.
31. Таким чином, на підставі частини 4 статті 236 ГПК України апеляційний суд правомірно врахував зазначений правовий висновок при вирішенні цього господарського спору, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови.
32. Отже, у підсумку суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними правочинів оренди землі з підстав обрання Прокурором неефективного способу захисту прав та інтересів держави, змінивши оскаржуваною постановою мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, який помилково виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц (пункт 77), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (пункт 148)).
33. За таких обставин колегія суддів наразі не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, якою було змінено мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду.
34. Із наведених раніше мотивів Верховний Суд погоджується з обґрунтованими доводами відповідачів, викладеними у відзивах на касаційну скаргу.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
35. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій: 1) висновку щодо застосування норм статей 43- 46 ЗК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що належність земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду унеможливлює перебування цієї ділянки з іншим режимом цільового використання), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23; 2) висновку щодо застосування положень статті 16 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті можливості застосування такого способу захисту прав позивача, як визнання договору оренди недійсним без обов`язкового застосування наслідків недійсності правочину), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 904/205/23 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 357/9019/18, від 24.05.2023 у справі № 357/9159/18; 3) висновку щодо застосування положень статті 16 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті ефективності такого способу захисту прав позивача, як визнання незаконним і скасування наказу Держгеокадастру), викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22, від 18.02.2025 у справі № 906/36/24, з огляду на таке.
36. Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції, виснувавши про доведеність Прокурором порушення оспорюваними договорами оренди прав держави, переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до висновку щодо застосування положень статей 43- 46 ЗК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що належність земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду унеможливлює перебування цієї ділянки з іншим режимом цільового використання), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23, чітко пославшись на вказаний правовий висновок, чим спростовується твердження скаржника про неврахування зазначеного висновку.
37. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, і в у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
38. Так, на відміну від цієї справи, ухвалюючи постанову від 09.10.2024 у справі № 904/205/23 (предмет позову прокурора як самостійного позивача - визнання незаконним і скасування рішення міської ради про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки), якою було скасовано постанову суду апеляційної інстанції та залишено в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, перш ніж дійти висновку щодо можливості визнання договору оренди недійсним без обов`язкового застосування наслідків недійсності правочину у виді повернення земельної ділянки, яке (визнання договору оренди недійсним) вимагатиме від сторін оформлення користування земельною ділянкою в порядку, встановленому земельним законодавством, виходив із таких встановлених судами фактичних обставин - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кенексі Ультра" набуло право на земельну ділянку внаслідок укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та подальшого поділу земельної ділянки. При цьому прокурором не оскаржуються ані підстави набуття права на нерухоме майно, ані обставини, пов`язані з поділом земельної ділянки та наданням її в користування. Свої вимоги прокурор по суті обґрунтовує порушенням законодавства у частині визначення розміру орендної плати як істотної умови договору оренди землі.
39. Водночас у постановах від 10.05.2023 у справі № 357/9019/18 і від 24.05.2023 у справі № 357/9159/18 (предмети позовів первинного орендаря - визнання недійсним договору оренди землі, укладеного власником з іншим орендарем, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди нового орендаря та припинення його права оренди на земельну ділянку) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду погодився з позицією суду апеляційної інстанції про задоволення позову з огляду на те, що, уклавши оспорюваний договір оренди земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Узин" під час дії договору оренди тієї ж земельної ділянки з Товариством з обмеженою відповідальністю "Олійникова Слобода", орендодавець вчинив дії, які перешкоджають орендареві (позивачу) користуватися орендованою земельною ділянкою, тобто порушив вимоги абзацу 4 частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду землі". Ураховуючи, що на час підписання оспорюваного договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний раніше і зареєстрований, є підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним як такого, що суперечить акту цивільного законодавства (частина 1 статті 203 ЦК України), зокрема приписам абзацу 4 частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду землі", а також скасування державної реєстрації такого договору.
Таким чином, укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендарю реалізувати його право користування відповідною ділянкою (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19), а тому колегія суддів зауважує, що при розгляді вказаних цивільних справ відсутність обов`язкового застосування наслідків недійсності правочину зумовлена тим, що повернення земельної ділянки орендодавцю в порядку застосування реституції не призведе до поновлення прав первинного орендаря на користування земельною ділянкою.
40. Оскільки апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Міністерства про визнання незаконними і скасування оспорюваних наказів, звернутих до Управління (відповідача-1) саме з мотивів фактичної спрямованості зазначених позовних вимог державою до самої себе, а збіг в одній особі позивача і відповідача у спорах за участю органів державної влади є недопустимим, позаяк не відповідає нормам статей 4, 45 ГПК України, то колегія суддів не бере до уваги передчасні доводи скаржника про неврахування викладеного у пункті 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 висновку про те, що з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки як ділянки водного фонду, що не могла передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначена у частині 2 статті 59 ЗК України, суди попередніх інстанцій правильно виснували про те, що і передання цієї ділянки у приватну власність нібито із земель сільськогосподарського призначення, і подальша зміна її цільового призначення на землі громадської забудови є протиправними. Вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішень Коблівської сільради у частині затвердження проєктів із землеустрою та надання у власність первинному набувачу земельної ділянки та щодо зміни її цільового призначення є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судами цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки.
41. У свою чергу Велика Палата Верховного Суду в пунктах 122, 123 постанови від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 (предмет позову - визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області) про передачу у власність Плисківської сільської ради земельної ділянки із категорії земель історико-культурного призначення, скасування рішення про державну реєстрацію та припинення права власності, визнання недійсними двох договорів оренди земельної ділянки, придбаної на земельних торгах (аукціоні)) виснувала про таке:
"122. З огляду на особливості правового регулювання земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології, та неможливість їх передання у комунальну чи приватну власність, а також з урахуванням того, що спірні земельні ділянки були передані Плисківській ОТГ як землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, Велика Палата Верховного Суду констатує, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області за встановлених судами конкретних обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 і підстави для відступу від цього висновку не встановлені.
123. Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. З урахуванням обставин, з якими прокурор пов`язував порушення прав та інтересів держави (наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку), скасування рішення уповноваженого органу, яке продовжує діяти як підстава виникнення та існування права комунальної власності і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, саме лише приведе до усунення порушення прав держави на особливо цінні об`єкти археологічної спадщини". 
При цьому, на відміну від цієї справи, в якій скаржником наведено доводи щодо незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій у частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів оренди земельних ділянок, які належать до земель природно-заповідного фонду, Велика Палата Верховного Суду в пунктах 132, 133 постанови від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 акцентувала увагу на тому, що: 
1) з касаційною скаргою на судові рішення в цій справі звернулося лише ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Плисківська сільська рада як особа, за якою зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки, та ТОВ "Івангородське" як їх орендар своїм правом на подання касаційної скарги чи на приєднання до неї не скористалися. Така процесуальна поведінка відповідачів фактично підтверджує їх повну згоду з судовими рішеннями;
2) ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у касаційній скарзі не навело доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості судових рішень у частині задоволення позову в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання договорів оренди землі недійсними, а також не зазначило, як задоволення зазначених вимог порушує його права та інтереси за умови, що відповідачі, до яких пред`явлені такі позовні вимоги, судові рішення не оскаржили.
42. Крім того, колегія суддів ураховує, що у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 Велика Палата Верховного Суду не відступала від своєї попередньої правової позиції, викладеної в постанові від 05.10.2022 справі № 922/1830/19, яку (правову позицію) апеляційний суд при новому розгляді цієї справи, виконуючи обов`язкові вказівки суду касаційної інстанції, поклав в основу оскаржуваної постанови.
43. Водночас, ухвалюючи постанову від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22 (предмет позову - визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень державного реєстратора, усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку), якою було скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій у частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області в частині передачі спірної земельної ділянки у власність Новоолександрівської сільської ради, усунення перешкод у здійсненні Херсонською обласною військовою адміністрацією (далі - Херсонська ОВА) права власності на земельну ділянку шляхом скасування її державної реєстрації та ухвалено нове рішення про задоволення позову в цій частині, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, виходячи зі встановлених судами обставин часткового накладання незаконно сформованої спірної земельної ділянки на землі державного лісового фонду (тобто лише частина спірної земельної ділянки є власністю держави, а інша її частина належить до земель комунальної власності), за умов існування яких (обставин) повернення усієї спірної земельної ділянки у власність держави порушуватиме право комунальної власності сільської ради на частину земельної ділянки, а часткове її повернення неможливе у зв`язку з її сформованістю як єдиного об`єкта цивільних прав, у підсумку виснував про те, що обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки у комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини 2 статті 16 ЦК України та, за встановлених судами обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. З урахуванням обставин, з якими прокурор пов`язував порушення прав та інтересів держави (наявність державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку), скасування рішення уповноваженого органу, яке продовжує діяти як підстава виникнення та існування права комунальної власності і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, призведе до усунення порушення прав держави на землі лісогосподарського призначення. 
Таким чином, на відміну від цієї справи, Верховний Суд у справі № 916/1750/22 виходив передусім із обставин часткового накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, що належать до державної власності, тоді як решта її площі належить до комунальної власності, що виключає можливість її повного повернення державі в особі Херсонської ОВА.
Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що судові рішення судів попередніх інстанцій у частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі не оскаржувалися в касаційному порядку та не були у відповідній частині предметом касаційного перегляду, а отже, й Верховним Судом у зазначеній постанові не викладався висновок щодо належності або ефективності такого способу захисту прав позивача, як визнання недійсним правочину без заявлення вимоги про застосування наслідків його недійсності. 
44. Із наведених вище мотивів суд касаційної інстанції відхиляє передчасні аргументи скаржника про неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування положень статті 16 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті ефективності такого способу захисту прав позивача, як визнання незаконним і скасування наказу Держгеокадастру), викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 906/36/24 (предмет позову - визнання незаконними та скасування наказів, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування речових прав на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку), оскільки, зважаючи на те, що рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції у справі № 906/36/24 оскаржувалися в касаційному порядку виключно в частині задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а рішення суду першої інстанції в частині позову про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не оскаржувалося навіть в апеляційному порядку, відповідний правовий висновок (щодо застосування норми пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України) Верховним Судом не формулювався (див. пункти 17, 31 зазначеної постанови). 
45. Наведене вище переконливо свідчить як про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, так і зумовлене цим їх неоднакове правове регулювання в справах №№ 904/205/23, 357/9019/18, 357/9159/18, 469/1044/17, 927/1206/21, 916/1750/22, 906/36/24 і в цій справі (№ 907/801/20), у зв`язку з чим немає підстав для висновку про подібність правовідносин у зазначених справах.
Таким чином, за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями правовідносини у справах №№ 904/205/23, 357/9019/18, 357/9159/18, 469/1044/17, 927/1206/21, 916/1750/22, 906/36/24 та в справі, що наразі розглядається, не є подібними з огляду на істотні відмінності в нормативно-правовому регулюванні прав та обов`язків сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин, і, як наслідок, виключає застосування вказаних скаржником правових висновків як нерелевантних для вирішення цього спору.
46. Разом із тим Верховний Суд не бере до уваги безпідставне посилання скаржника на висновок (у контексті того, що, на відміну від публічно-правових спорів, у приватноправовому спорі, учасником якого є держава, що здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, прокурор в інтересах держави в особі органу державної влади (органу місцевого самоврядування), а також орган державної влади може як позивач звертатися до іншого суб`єкта земельних чи господарських правовідносин (в тому числі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування) як до відповідача, що діє всупереч вимогам чинного законодавства і рішення якого порушують інтереси держави, у разі наявності спору про право. І таке звернення держави через її уповноважений орган, який реалізує свої повноваження у спірних правовідносинах, до іншого органу державної влади, який ухвалив рішення на шкоду "інтересам держави", на думку колегії суддів, не може вважатися порушенням частини 1 статті 45 ГПК України), викладений в пункті 5.24 ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2024 про передачу цієї справи (№ 907/801/20) на розгляд Великої Палати Верховного Суду, позаяк зазначену ухвалу Верховний Суд не постановляв за результатами розгляду касаційної скарги по суті, а тому така ухвала не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні положень частини 4 статті 236 та частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки, на відміну від постанови Верховного Суду, не може містити правового висновку щодо питання застосування певної норми матеріального чи процесуального права у подібних правовідносинах (схожий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 922/787/20 (пункт 53), від 10.12.2024 у справі № 911/3337/21 (пункт 30)).
47. Більше того, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 справу № 907/801/20 повернуто колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду з підстав відсутності обґрунтування необхідності відступу (уточнення) від викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 висновку щодо застосування норм статей 4, 45 ГПК України, який (висновок) у свою чергу покладено апеляційним судом в основу оскаржуваної постанови.
48. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду не всупереч, а відповідно до викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23 висновку щодо застосування норм статей 43- 46 ЗК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що належність земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду унеможливлює перебування цієї ділянки з іншим режимом цільового використання), на неврахування якого помилково посилається скаржник, що в свою чергу виключає як підстави для задоволення клопотання відповідача-2 закриття касаційного провадження в цій справі згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України (із мотивів неподібності спірних правовідносин у цій справі та правовідносин у всіх зазначених скаржником справах), так і підстави для скасування оскаржуваних рішення та постанови.
49. У зв`язку з викладеним оскаржувану постанову апеляційного суду, якою було змінено мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду, необхідно залишити без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
50. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
51. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
52. Згідно з частиною 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
53. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди загалом дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
54. Зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження з огляду на те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду не всупереч, а відповідно до викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23 правового висновку, на неврахування якого помилково посилається скаржник, у зв`язку з чим виключається як закриття касаційного провадження у цій справі, так і скасування оскаржуваних рішення та постанови.
55. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи скаржника не отримали підтвердження під час касаційного провадження, оскільки не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з мотивів його пред`явлення державою до неї самої (у частині вимог про визнання неправомірними дій відповідача-1 та скасування оспорюваних наказів) та неефективності обраного Прокурором способу захисту прав позивача (у частині вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів оренди), тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки, на відміну від місцевого господарського суду, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову із зазначених підстав, а не у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.
При цьому резолютивну частину рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.03.2024 у цій справі слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
56. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 907/801/20 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай