ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року
м. Київ
справа № 211/3408/23
провадження № 61-17221св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року в складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , у якому просив стягнути з них у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором: за основним зобов`язанням у сумі 9 720,28 доларів США, за процентами в сумі 8 871,21 долар США, за пенею в сумі 8 321 77,41 грн і за комісією в сумі 22 798,08 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 червня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 512-пк-2005, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 12 500,00 доларів США на строк до 16 червня 2025 року.
Виконання кредитних зобов`язань забезпечені порукою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
У період з 20 липня 2005 року до 26 лютого 2015 року ОСОБА_2 виконував свої зобов`язання перед банком, але з 20 березня 2015 року припинив їх виконувати, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 18 591,49 долар США та 854 975,49 грн.
На підставі договору про відступлення права вимоги № 28/11-22/1ДВ від 28 листопада 2022 року до нього як до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором № 512-пк-2005.
Оскільки на час укладення кредитного договору ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поручилася відповідати за невиконання ним кредитних зобов`язань, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з них у солідарному порядку.
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
У липні 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги № 28/11-22/1ДВ від 28 листопада 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айквітас» (далі - ТОВ «ФК «Айквітас») та ОСОБА_1 .
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що зазначений договір про відступлення права вимоги є недійсним, оскільки можливість відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи чинним законодавством не передбачена. Таке відступлення можливе лише спеціальному суб`єкту - банку або іншій фінансовій установі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 15 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за основним зобов`язанням за кредитним договором № 512-пк-2005 від 16 червня 2005 року в розмірі 9 720,28 доларів США, що еквівалентно 355 457,03 грн, проценти в сумі 8 871,21 долар США, що еквівалентно 324 407,73 грн та пеню в розмірі 355 457,03 грн.
В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір про відступлення права вимоги від 28 листопада 2022 року укладений з дотриманням вимог закону, оскільки попередній кредитор - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року перебуває в стадії ліквідації, тому вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.
Водночас, оскільки позичальник ОСОБА_2 допустив неналежне виконання кредитних зобов`язань, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього, його дружини ОСОБА_3 , а також поручителя ОСОБА_4 заборгованості за основною сумою кредиту, процентами та частково пенею є обґрунтовані. Вимога ж про стягнення комісії є безпідставною.
Провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_5 суд закрив у зв`язку із її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року скасовано та ухвалено судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги № 28/11-22/1ДВ від 28 листопада 2022 року, укладений між ТОВ «ФК «Айквітас» та ОСОБА_1 .
Постанова суду мотивована тим, що відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь ОСОБА_1 здійснено всупереч частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки ТОВ «ФК «Айквітас», у якого він придбав право вимоги, станом на дату укладення оскаржуваного договору мало статус юридичної особи та не перебувало в стадії припинення.
Оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом, на користь якого можливо було відступити право вимоги за кредитним договором, у задоволенні його позову про стягнення заборгованості слід відмовити, а зустрічний позов про визнання договору відступлення прав вимоги задовольнити.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2024 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року і залишити рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року без змін.
Як на підставу касаційного оскарження посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18, від 08 серпня 2023 року в справі № 910/8115/19.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що в ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Укладені між попередніми кредиторами договори не містять ознак факторингу та є за своєю суттю договорами відступлення прав вимоги. Відповідно відсутні ознаки факторингу і в укладеному між ним та ТОВ «ФК «Айквітас» договорі.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
17 березня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
16 червня 2005 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 512-пк-2005, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 12 500,00 доларів США на строк до 16 червня 2025 року.
16 червня 2005 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 512/2-пп-2005, згідно з яким вона зобов`язується відповідати в повному обсязі за виконання кредитних зобов`язується.
З 18 грудня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стадії ліквідації.
06 листопада 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Есаймент» укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 16 червня 2005 року № 512-пк-2005.
26 жовтня 2022 року за договором про відступлення прав вимоги № 26/10-22/1ДВ ТОВ «ФК «Есаймент» відступило право вимоги за кредитним договором від 16 червня 2005 року № 512-пк-2005 на користь ТОВ «ФК «Айквітас».
На підставі договору про відступлення прав вимоги № 28/11-22/1ДВ від 28 листопада 2022 року, укладеним між ТОВ «ФК «Айквітас» та ОСОБА_1 , право вимоги за кредитним договором від 16 червня 2005 року № 512-пк-2005 перейшло до ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Верховний Суд уже неодноразово зазначав, що в справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (зокрема, постанова Верховного Суду від 16 квітня 2025 року в справі № 950/823/23).
Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, сторонами якого є ТОВ «ФК «Айквітас» і ОСОБА_1 .
Відповідачем визначив лише ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Айквітас» як сторона оспорюваного правочину до участі в справі не залучено і клопотань про його залучення ОСОБА_2 не заявляв.
Отже, позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови в позові. 
Проте суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, внаслідок чого помилково задовольнив зустрічний позов.
Водночас суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в зустрічному позові, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.
Щодо первісного позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відмовляючи в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі.
Проте такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки правомірність договору про відступлення прав вимоги, на підставі якого позивач став кредитором у спірних правовідносинах, не спростована. У задоволенні зустрічного позову про визнання його недійсним відмовлено.
З огляду на викладене, враховуючи те, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не перевіряв, оцінки доводам апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності розміру заборгованості, спливу позовної давності не надавав, висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні його позову є передчасним.
При цьому до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, у зв`язку з чим Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій частині вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково: постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; справу в частині первісного позову передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого суду належить врахувати вищенаведене та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року скасувати.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 15 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Справу в частині первісного позову ОСОБА_1 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов