ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3237/26 Справа № 184/991/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:     головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В.,  Пищиди М.М.,
за участю секретаря - Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення боргу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, який уточнив. Просив відновити його на робочому місці, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по несплаті лікарняних листів з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року та кошти за несплату по додаткових днях до відпустки на загальну суму 69825,96 грн. без сплати податків, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що він працював на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування на Чкаловському кар`єрі № 2 до моменту звільнення за скороченням штату. З 02.06.2023 року по 30.11.2023 року він перебував на безперервному лікуванні та отримував відповідні кошти з 02.06.2023 року по 31.08.2023 року, але з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року відповідач призупинив виплати за лікарняними листами та не сплатив йому кошти за 91 день захворювання у розмірі 69825,96 грн. без урахування податків. Він звертався до відповідних державних структур з цього питання, але коштів від відповідача при звільненні йому за скороченням штату не отримав. Під час всього періоду роботи на підприємстві він не отримував кошти за додаткові дні до відпустки для людей з інвалідністю, яким він є. Відповідачем не було йому сплачено 6403,50 грн. без урахування податків за 8 днів за 4 роки його праці на підприємстві. Під час його захворювання у вересні 2023 року були призупинені роботодавцем послуги лікарняної каси підприємства, до якої він сплачував внески протягом 5 років праці (а.с. а.с.2-4, 128-129).

Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення боргу - відмовлено.
Судові витрати залишено за позивачем (а.с.192-198).

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні з відповідача коштів у сумі 52158,47 грн., та у стягненні сум за невикористані дні відпусток, які призначаються людині з інвалідністю. Крім того, вказує на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи (а.с.200-201).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 08.08.2018 року по 09.10.2024 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ». Відповідно до Наказу від 05.08.2018 року № 370-374 "Про прийняття на роботу до структурних підрозділів комбінату", працював за професією слюсар черговий та з ремонту устаткування 4 розряду Чкаловського кар`єру № 2.
01.08.2024 року у зв`язку з реорганізацією структури комбінату АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» виданий Наказ № 30-1925858431 ОД "Про зміни в організаційній структурі АТ «Покровський ГЗК»", згідно якого затверджений новий штатний розпис структурних підрозділів АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК", з урахуванням змін організаційної структури та скорочення штатних одиниць.
Згідно Наказу № 30-1925858431 робоче місце/посада слюсаря черговий з ремонту устаткування 4 розряду Чкаловського кар`єру № 2 підлягало скороченню. 09.08.2024 року ОСОБА_1 був ознайомлений з Наказом №30-1925858431 "Про зміни в організаційній структурі АТ "Покровський ГЗК" від 01.08.2024 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 у листі ознайомлення із зазначеним Наказом.
Також ОСОБА_1 попереджено про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників з 01 жовтня 2024 року, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у ПОПЕРЕДЖЕННІ «Про заплановане звільнення».
28.09.2024 року ОСОБА_1 була написана заява про згоду на звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників.
09 жовтня 2024 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі Наказу (розпорядження) "Про припинення трудового договору (контракту)" № 1000 від 09.10.2024 року ОСОБА_1 був звільнений з посади слюсаря чергового та з ремонту устаткування 4 розряду Чкаловського кар`єру № 2.
При звільненні ОСОБА_1 АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" були виконані наступні заходи:
1.Виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячної зарплати, а також компенсації за невикористані дні відпусток за 2023 рік - 28 днів та за 2024 рік - 23 к.д., про що свідчить розрахунковий лист за жовтень 2024 рік.
2.Відповідно до КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Мінюсту України та Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 внесені записи в трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та видана позивачу трудова книжка із відповідними записами.
3. ОСОБА_1 видано копію Наказу (розпорядження) «Про припинення трудового договору (контракту)» № 1000 від 09.10.2024 року з ОСОБА_1 відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.
У зв`язку із ситуацією, яка склалась, а саме: збройною агресією російської федерації проти України, неможливістю забезпечення стабільної безаварійної роботи гірничо-розкривного обладнання в період відключень електроенергії, не надання необхідної потужності енергозабезпечення для роботи обладнання в період дії воєнного стану, підвищення тарифів на електроенергію для підприємств, що в свою чергу стало наслідком збільшення собівартості марганецьвмісткої продукції, окупація територій України призвело до порушення логістики збуту продукції, необхідністю забезпечення організації та контролю охорони гірничо-розкривного обладнання в період простою, АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" було прийнято рішення про зупинку Комбінату на простій з 01.12.2022 року, про що по підприємству був виданий Наказ ОД "Про зупинку Комбінату на простій з 01.12.2022 р." № 30-1791014640 від 29.11.2022 року.
Згідно п. 1 Наказу № 30-1791014640 від 29.11.2022 року працівникам Комбінату встановлено режим вимушеного простою з неповною зайнятістю, з незалежних від адміністрації та працівників причин.
Відповідно до п.п. 10.1.1. п. 10 Наказу № 30-1791014640 встановлений порядок оплати працівникам під час вимушеного простою та неповної зайнятості, який передбачає:
"10.1.1. Згідно п.1.2 наказу оплату всім працівникам за період простою проводити із розрахунку 2/3 годинної тарифної ставки (окладу), відповідно до графіку п`ятиденного робочого тижня".
В період з 30.06.2023 по 31.08.2023 року згідно Наказів № ОД 30-1835270895, № ОД 30-1846414960, ОД 30-1855094074 «Про виконання окремих видів робіт працівниками Чкаловського кар`єру № 2 (з червня по серпень 2023)» ОСОБА_1 повинен був знаходитися в охороні гірничого обладнання Чкаловського кар`єру №2 АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК".
Проте, у період з 02.06.2023 року по 31.08.2023 року ОСОБА_1 хворів, знаходився на лікарняному.
В період з 01 вересня 2023 року по 30 листопада 2023 року, згідно Наказів № ОД 30-1865771257, № ОД 30-1874425211, № ОД 30-1880539299 «Про виконання окремих видів робіт працівниками Чкаловського кар`єру № 2 (з вересня по листопад 2023)» ОСОБА_1 повинен був знаходитися на простої - без залучення до роботи.
В період з червня по листопад 2023 року АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" були складені табеля обліку використання робочого часу ОСОБА_1 .
У період з 01.06.2023 року по 31.08.2023 року року ОСОБА_1 знаходився на тимчасовій непрацездатності - лікарняному.
У період з 01.09.2023 року по 30.11.2023 року ОСОБА_1 знаходився на простої.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до положень статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Нормами статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок урахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999р. №1105.
Згідно ст. 12 Закону №1105 право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
За приписами статті 19 Закону №1105 передбачено право застрахованих осіб на матеріальне забезпечення, яке виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю.
Статтею 22 Закону №1105 встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати у разі настання в неї страхового випадку.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розрахунок середньої заробітної плати для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, яке в будь-якому разі призводить до невиконання працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці.

Згідно роз`яснення Міністерства соціальної політики України, що надано у листі від 05.07.2022р. №2063/0/290-22/45 та листі від 05.07.2022р. за №6700/0/2-22/45, у разі настання у застрахованої особи, яка перебуває у простої та згідно із наказом роботодавця про запровадження простою зобов`язана бути присутньою на робочому місці (іншому місці, визначеному роботодавцем) з відповідним режимом роботи, одного із страхових випадків, визначених Законом №1105, допомога по тимчасовій непрацездатності надається на загальних підставах за дні непрацездатності, через які працівник втрачає оплату.
Водночас, якщо відповідний страховий випадок настав у застрахованої особи, яка згідно з наказом роботодавця про запровадження простою відсутня на робочому місці, на думку Міністерства, підстав для здійснення виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності немає.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №1105 рішення про призначення страхової виплаті приймається страхувальником або уповноваженими ним особами.
Слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжувався та діє на сьогоднішній день.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136 (із змінами) передбачено, що у період дії воєнного стану надання працівнику щорічної основної відпустки за рішенням роботодавця може бути обмежено тривалістю 24 календарні дні за поточний робочий рік.
Якщо тривалість щорічної основної відпустки працівника становить більше 24 календарних дні, надання не використаних у період дії воєнного стану днів такої відпустки переноситься на період після припинення або скасування воєнного стану. За рішенням роботодавця невикористані дні такої відпустки можуть надаватися без збереження заробітної плати.
У період дії воєнного стану надання працівнику будь-якого виду відпустки (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустки у зв`язку з усиновленням дитини) понад щорічну основну відпустку, передбачену абзацом першим цієї частини, за рішенням роботодавця може здійснюватися без збереження заробітної плати.
У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки.
У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
Згідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні ОСОБА_1 з АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" відповідачем було дотримано всіх необхідних заходів, які передбачені діючим законодавством України, згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Під час перебування позивача на лікарняному протягом червня-серпня 2023 року, останньому було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності в повному обсязі, виходячи з розрахунку середньої заробітної плати.
Матеріали справи свідчать про те, що протягом вересня-грудня 2023 року комісією з соціального страхування АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" були розглянуті документи щодо призначення допомоги зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , за результатами яких було прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги, оскільки позивач знаходився на простої з оформленням електронних протоколів. За період з червня по листопад 2023 року АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» виплатив ОСОБА_1 кошти у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та заробітну плату у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду у повному розмірі.
Колегія суддів зазначає, що докази наявної заборгованості на сьогоднішній день АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" перед ОСОБА_1 по оплаті коштів у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю - відсутні.
За період з вересня по листопад 2023 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду.
При звільненні позивача підприємством виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток до 31.12.2023 року (тобто за 2022-2023 роки - 28 днів) та за 2024 рік - 23 календарних дні, що підтверджується матеріалами справи, а саме розрахунковим листом за жовтень 2024 рік, та наказом (розпорядження) "Про припинення трудового договору (контракту)" №1 000 від 09.10.2024 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, жодних порушень законодавства про працю з боку АТ "ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК" не встановлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.

Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року.

Судді: