ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 р. 	Справа № 440/15205/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2025, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 11.12.25 по справі № 440/15205/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.10.2025 року № 262140017079 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди навчання та роботи, а саме:
- період навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 в ЄЛАНЕЦЬКОМУ СЕРЕДНЬОМУ СПТУ-10, МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ;
- період навчання з 01.09.1983 по 27.07.1988 в «2-ом Харьковском индустриально педагогическом техникуме»;
- період роботи з 26.08.1988 по 13.03.1989 на посаді - «мастер производственного обучения» Н-ОДЕССКОЕ СПТУ-16;
- період роботи з 27.12.1989 по 31.01.1990 на посаді - «рабочим» КООПЕРАТИВ "ЛИТЕЙЩИК" ПРИ ВЛМЗ;
- період роботи з 01.02.1990 по 22.06.1990 на посаді - «плотник» КООПЕРАТИВ "ТРУБНИК";
- період роботи з 19.03.1991 по 07.08.1991 на посаді - «члена колхоза» КОЛХОЗ "ЗОРИ КРЕМЛЯ";
- період роботи з 26.05.1992 по 30.11.1992 на посаді - «штукатура-маляра» МСП "ТЕКО-ПОЛИМЕР";
- період роботи з 02.12.1992 по 01.02.1996 на посаді – «механиком» МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ГАЛЕНА";
- період роботи з 01.02.1996 по 18.01.1999 на посаді – «механиком» ФІРМА "ЧУМАК";
- період роботи з 19.01.1999 по 31.03.1999 на посаді – «начальник отдела снабжения» МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МАРА";
- період роботи з 01.04.1999 по 11.01.2001 на посаді – «директора» МАЛОГО ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДАР";
- період роботи з 11.01.2001 по 25.12.2002 на посаді – «директора» МАЛОГО ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МАРА";
- період роботи з 26.12.2002 по 30.06.2003 на посаді – «менеджера» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВIДПОВIДАЛЬНIСТЮ "УКРПРОМРЕМБУД";
- період роботи з 01.07.2003 по 21.12.2006 на посаді – «заместитель директора по производству» ВИРОБНИЧОГО-ТОРГОВЕЛЬНОГО ОБ`ЄДНАННЯ "БУДІВЕЛЬНИК";
- період роботи з 31.12.2015 по 20.12.2019 на посаді – «заместитель генерального директора по общим вопросам» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВIДПОВIДАЛЬНIСТЮ "ВИРОБНИЧО-ТОРГОВЕЛЬНЕ ОБ`ЄДНАННЯ "БУДІВЕЛЬНИК";
- період роботи з 21.12.2019 по 30.06.2022 на посаді – «заступник директора з загальних питань» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВIДПОВIДАЛЬНIСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "РОСТ 2";
- період роботи з 01.07.2022 по теперішній час на посаді – «заступник директора з загальних питань» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКРАЇНСЬКА БУДІВЕЛЬНА СПІЛКА" та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.09.2025.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 у справі № 440/15205/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 15.10.2025 №262140017079.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.09.2025 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.08.1988 та військового квитка НОМЕР_2 від 23.04.1984, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди:
- період навчання з 01.09.1980 по 27.07.1983 в Єланецькому середньому СПТУ-10, Миколаївської області;
- період навчання з 01.09.1983 по 22.04.1984 та з 05.05.1986 по 27.06.1988 в «2-ом Харьковском индустриально педагогическом техникуме»;
- період проходження строкової військової служби з 23.04.1984 по 04.05.1986 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 від 23.04.1984;
- період роботи з 26.08.1988 по 13.03.1989 на посаді - «мастер производственного обучения» Н-Одесское СПТУ-16;
- період роботи з 27.12.1989 по 31.01.1990 на посаді - «рабочим» Кооператив "Литейщик" при ВЛМЗ;
- період роботи з 01.02.1990 по 22.06.1990 на посаді - «плотник» Кооператив "Трубник";
- період роботи з 19.03.1991 по 07.08.1991 на посаді - «члена колхоза» Колхоз "Зори Кремля";
- період роботи з 26.05.1992 по 30.11.1992 на посаді - «штукатура-маляра» МСП "Теко-полимер";
- період роботи з 02.12.1992 по 01.02.1996 на посаді – «механиком» МПП "Галена";
- період роботи з 01.02.1996 по 18.01.1999 на посаді – «механиком» Фірма "Чумак";
- період роботи з 19.01.1999 по 31.03.1999 на посаді – «начальник отдела снабжения» МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МАРА";
- період роботи з 01.04.1999 по 11.01.2001 на посаді – «директора» МПП "Дар";
- період роботи з 11.01.2001 по 25.12.2002 на посаді – «директора» МПП "Мара";
- період роботи з 26.12.2002 по 30.06.2003 на посаді – «менеджера» ТОВ "УКРПРОМРЕМБУД";
- період роботи з 01.07.2003 по 21.12.2006 на посаді – «заместитель директора по производству» ВТО "Будівельник";
- період роботи з 04.01.2016 по 20.12.2019 на посаді – «заместитель генерального директора по общим вопросам» ТОВ "ВТО "Будівельник";
- період роботи з 21.12.2019 по 30.06.2022 на посаді – «заступник директора з загальних питань» ТОВ "Торговий дім "РОСТ 2";
- період роботи з 01.07.2022 по 19.09.2025 на посаді – «заступник директора з загальних питань» ТОВ "Українська будівельна спілка".
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 989,96 грн (дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень дев`яносто шість копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що за наданими позивачем дипломами неможливо зарахувати до страхового стажу періоди навчання. Вказує, що позивачу для зарахування періодів навчання неохідно було звернутися до навчальних закладів для отримання довідки про навчання, на підставі яких Головним управлінням було б зараховано періоди навчання до страхового стажу. Так саме для зарахування періодів проходження військової служби позивач мав можливість отримати довідку про період проходження військової служби у районному РТЦК та СП. Також вказує, що згідно з наданої трудової книжки, на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України позивач працював і мав можливість виправити не правильно зазначене по-батькові за місцем роботи. Звертає увагу суду, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся 08.10.2025 до Головного управління Пенсійною фонду України в м. Києві (Печерський район) зі заявою про призначення пенсії за віком.
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 від 08.10.2025 було передано на розгляд ГУ ПФУ в Харківській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України ПФУ в Харківській області від 15.10.2025 №262140017079 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано періоди навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 згідно з дипломом НОМЕР_3 від 22.07.1983, оскільки в україномовному варіанті документа ім`я заявника не відповідає даним паспорта, а також документ не завірений підписом ГЕК; з 01.09.1983 по 27.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_4 від 27.06.1988, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби. Не зараховано період проходження строкової військової служби з 23.04.1984 по 04.05.1986 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 23.04.1984, оскільки у документі по батькові заявника не відповідає даним паспорта. Не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1988, оскільки на титульній сторінці по батькові заявника не відповідає даним паспорта.
Вік заявника становить 60 років. Дата, з якої матиме право на пенсійну виплату – 20.09.2030.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 15.10.2025 №262140017079.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною першою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за тексто також - Закон№ 1058-IV) визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Закон № 1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі також - Закон № 1788-ХІІ).
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі також - Порядок №637).
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З наведених норм слідує, що для призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідним є досягнення 60 років та наявність стажу не менше 32 років.
У даному адміністративному спорі відповідач не погоджується з наявністю страхового стажу ОСОБА_1 за періоди: 
- навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 згідно з дипломом НОМЕР_3 від 22.07.1983;
- навчання з 01.09.1983 по 27.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_4 від 27.06.1988;
- проходження строкової військової служби з 23.04.1984 по 04.05.1986;
- роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1988.
Відповідно до поданих документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 19 років 11 місяців 15 днів, пільговий стаж відсутній.
Щодо незарахування періоду навчання з 01.09.1983 по 27.06.1988 згідно з дипломом серії НОМЕР_4 від 27.06.1988, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження строкової військової служби, колегія суддів зазначає таке. 
Із трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що в період з 01.09.1983 по 27.06.1988 позивач навчався в 2 Харківському індустріально-педагогічному технікумі, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_4 від 27.06.1988. В період з 23.04.1984 по 04.05.1986 проходив військову службу відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 23.04.1984.
Відповідач у цій справі відмовив позивачу у зарахуванні всього періоду навчання і всього періоду проходження строкової військової служби, вмотивувавши це тим, що періоди накладаються один на одного. 
Суд уважає таке рішення необґрунтованим і таким, що не ґрунтується на жодній нормі жодного нормативно-правового акту. 
Кожен з досліджуваних періодів стажу позивача, будучи оціненим ізольовано, має бути зарахованим до трудового стажу в повному обсязі. Тому рішення відповідача є і необгрунтованим нормативними законними підставами, і не логічним, адже у разі накладення періодів в часі, слід оцінювати період часового накладення різних видів стажу, а не відмовляти у зарахуванні до стажу всіх періодів.
Оскільки період проходження строкової військової служби накладається на період навчання, то до страхового стажу позивача необхідно зарахувати періоди навчання з 01.09.1983 по 22.04.1984 та з 05.05.1986 по 27.06.1988, а також весь період проходження військової служби відповідно до положень статті 56 Закону №1788-ХІІ, зарахувавши їх самостійно в періоді, коли вони не співпадають, та виключивши з навчання період проходження строкової військової служби, який накладається.
Щодо незарахування періоду проходження строкової військової служби з 23.04.1984 по 04.05.1986 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 від 23.04.1984, оскільки у документі по батькові заявника не відповідає даним паспорта, періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27.08.1988, оскільки на титульній сторінці по батькові заявника не відповідає даним паспорта та періоду навчання з 01.09.1980 по 20.07.1983 згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 22.07.1983, оскільки в україномовному варіанті документа ім`я заявника не відповідає даним паспорта, а також документ не завірений підписом ГЕК, суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 від 02.10.1999 по батькові позивача « ОСОБА_2 » відповідає по батькові « ОСОБА_3 », яке вказане в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 27.08.1988 та у військовому квитку НОМЕР_2 від 23.04.1984, фактично відмінність полягає лише в написанні даних іншою мовою, російською.
В дипломі серії НОМЕР_3 від 22.07.1983 ПІБ позивача українською мовою вказано « ОСОБА_1 », а в паспорті – « ОСОБА_1 ».
Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо невідповідності указаних ПІБ позивача, адже переклад по батькові з іншої мови є правильним, а пропуск однієї букви в написанні імені не може вважатися підставою для незарахування відповідного періоду до страхового стажу. 
Оцінюючи документи позивача у сукупності, суд вказує на відсутність сумнів у належності цих документів саме позивачу. Тому в цій частині рішення відповідача є надмірно й необґрунтовано формальним, а отже протиправним.
Отже, висновки відповідача в оскаржуваному рішенні щодо незарахування вищезазначених періодів є необґрунтованими, а сама відмова у призначенні пенсії є такою, що обмежує особу в реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд також зазначає, що незарахування спірного стажу ОСОБА_1 суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням висновків суду у цій справі щодо підтвердження права позивача на зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи, враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж ті, що зазначались вище та приймаючи до уваги, що судом обраховано страховий стаж позивача (який, з урахуванням стажу з 01.09.1980 по 19.09.2025 є більшим за 32 необхідних роки), - належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, 19.09.2025 ( дати досягнення пенсійного віку) з урахуванням відповідного страхового стажу.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача датована 08.10.2025.
У спірному випадку пенсія за віком позивачу має бути призначена з дня досягнення пенсійного віку – 19.09.2025, оскільки у даному випадку звернення за пенсією надійшло у межах 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку. 
Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Водночас колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
За приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Зважаючи на необхідність ефективного забезпечення права позивача на пенсійне забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність зарахувати до страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 23.04.1984 по 04.05.1986 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 від 23.04.1984.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №262140017079 від 15.10.2025, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як пенсійного органу, що розглядав заяву позивача від 08.10.2025, зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.08.1988 та військового квитка НОМЕР_2 від 23.04.1984, а саме:
- період навчання з 01.09.1980 по 27.07.1983 в Єланецькому середньому СПТУ-10, Миколаївської області;
- період навчання з 01.09.1983 по 22.04.1984 та з 05.05.1986 по 27.06.1988 в « 2-ом Харьковском индустриально педагогическом техникуме»;
- період проходження строкової військової служби з 23.04.1984 по 04.05.1986 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 від 23.04.1984;
- період роботи з 26.08.1988 по 13.03.1989 на посаді - «мастер производственного обучения» Н-Одесское СПТУ-16;
- період роботи з 27.12.1989 по 31.01.1990 на посаді - «рабочим» Кооператив "Литейщик" при ВЛМЗ;
- період роботи з 01.02.1990 по 22.06.1990 на посаді - «плотник» Кооператив "Трубник";
- період роботи з 19.03.1991 по 07.08.1991 на посаді - «члена колхоза» Колхоз "Зори Кремля";
- період роботи з 26.05.1992 по 30.11.1992 на посаді - «штукатура-маляра» МСП "Теко-полимер";
- період роботи з 02.12.1992 по 01.02.1996 на посаді – «механиком» МПП "Галена";
- період роботи з 01.02.1996 по 18.01.1999 на посаді – «механиком» Фірма "Чумак";
- період роботи з 19.01.1999 по 31.03.1999 на посаді – «начальник отдела снабжения» МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МАРА";
- період роботи з 01.04.1999 по 11.01.2001 на посаді – «директора» МПП "Дар";
- період роботи з 11.01.2001 по 25.12.2002 на посаді – «директора» МПП "Мара";
- період роботи з 26.12.2002 по 30.06.2003 на посаді – «менеджера» ТОВ "УКРПРОМРЕМБУД";
- період роботи з 01.07.2003 по 21.12.2006 на посаді – «заместитель директора по производству» ВТО "Будівельник";
- період роботи з 04.01.2016 по 20.12.2019 на посаді – «заместитель генерального директора по общим вопросам» ТОВ "ВТО "Будівельник" (а не з 31.12.2015, як вказує позивач);
- період роботи з 21.12.2019 по 30.06.2022 на посаді – «заступник директора з загальних питань» ТОВ "Торговий дім "РОСТ 2";
- період роботи з 01.07.2022 по 19.09.2025 на посаді – «заступник директора з загальних питань» ТОВ "Українська будівельна спілка".
Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 у справі № 440/15205/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова