УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №277/1389/24    Головуючий у 1-й інст. Корсун Т. Г. 
Категорія 82      Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Галацевич О.М. 
суддів:    Григорусь Н.Й., 
Панкеєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №277/1389/24 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та моральної шкоди,
за апеляційною скаргою адвоката Повразюка Руслана Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Корсун Т.Г., у селищі Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів за непоставлений товар у розмірі 62 742 грн 98 коп., 5000 грн моральної шкоди та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 03.08.2020 по 05.05.2021 ОСОБА_1 перерахував на поточний рахунок відповідача 62 742,98 грн за замовлені запчастини, які відповідачем позивачу поставлені не були. Сформовані відповідачем видаткові накладні не підписані сторонами, що, на думку позивача, свідчить про відсутність факту поставки товару.
Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, однак вона залишена без задоволення, у зв`язку з чим, на його думку, відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, він має право вимагати виконання зобов`язання.
Крім того, позивач посилався на правові позиції Верховного Суду щодо презумпції вини постачальника, а також на положення Закону України «Про захист прав споживачів», вважаючи, що як споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначав, що внаслідок непоставки оплаченого товару та неповернення коштів зазнав душевних страждань, пов`язаних із неможливістю користування грошовими коштами, втратою доходу та необхідністю пошуку інших товарів.
Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник позивача – адвокат Повразюк Р.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не витребував і не дослідив належні докази, які могли б підтвердити факт отримання позивачем товару, зокрема дані перевізника, відомості трекінгу, акти приймання, підписані документи. Вказує на неправильне застосування судом положень статті 664 ЦК України, оскільки суд, пославшись на передачу товару перевізникові, не встановив факту такої передачі. Також зазначає, що висновок суду про придбання товару з підприємницькою метою є передчасним та необґрунтованим, оскільки сам зміст призначення платежу або наявність оголошень на сайті не є належними доказами такої мети. Вважає, що навіть за відсутності підстав для застосування Закону України «Про захист прав споживачів», це не позбавляє позивача права на відшкодування моральної шкоди відповідно до статей 16, 23 ЦК України. Зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу рішення припущення, а не належні та допустимі докази, у зв`язку з чим відмова у задоволенні позову є передчасною та необґрунтованою.
22 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Салія М.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначає, що рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 травня 2024 року у справі №277/1579/23 вже досліджувалися обставини щодо перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача, наявності видаткових накладних та характеру правовідносин між сторонами. Вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із наявності між сторонами договірних правовідносин щодо купівлі-продажу запчастин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про недоведеність позивачем факту непоставки товару. Також посилається на те, що позивач здійснював оплату товару систематично протягом тривалого часу, відповідачем надано докази виконання зобов`язань щодо поставки товару, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, зазначає про відсутність у позивача статусу споживача у спірних правовідносинах та безпідставність вимог про відшкодування моральної шкоди
Відповідно до вимог статей 368, 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснив перерахування коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 в загальному розмірі 62 742 грн 98 коп, що підтверджується наявними у справі платіжними інструкціями: №0.0.1789602839.1 від 03.08.2020 року платіж в сумі 452,80 грн, призначення платежу: оплата за товар; №0.0.1789604956.1 від 03.08.2020 року платіж в сумі 2 251,65 грн, призначення платежу: оплата за товар; №0.0.1789609759.1 від 03.08.2020 платіж в сумі 7 465,54 грн, призначення платежу: оплата за товар; №0.0.2058010506.1 від 19.03.2021 року платіж в сумі 9723,16 грн, в пункті призначення платежу зазначено ОСОБА_3 ; №0.0.2201121862.1 від 19.07.2021 року платіж в сумі 4 930,00 грн, призначення платежу: ОСОБА_4 ; №0.0.2259037598.1 від 09.09.2021 року платіж в сумі 2 588,86 грн, у пункті призначення платежу зазначено: ФОПО-02825 ОСОБА_4 ; №0.0.2091273663.1 від 16.04.2021 року платіж в сумі 14 161,61 грн, у пункті призначення платежу зазначено: ОСОБА_4 ; №0.0.2259038820.1 від 09.09.2021 року платіж в сумі 1 702,77 грн, у пункті призначення платежу зазначено Борівський Motopulse ФОПО-02825; №0.0.2157628260.1 від 11.06.2021 року платіж в сумі 3 027,66 грн, у пункті призначення платежу вказано: ОСОБА_4 ; №0.0.2259039508.1 від 09.09.2021 року платіж в сумі 209,82 грн, у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс ФОПО-02888; №0.0.2191885503.1 від 12.07.2021 року платіж в сумі 4 338,29 грн, у пункті призначення платежу зазначено ОСОБА_4 ; №0.0.2212389390.1 від 28.07.2021 року платіж в сумі 5 475,78 грн, у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс; №0.0.2212386197.1 від 28.07.2021 року платіж в сумі 1 444,08 грн, у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс та №0.0.2113171632.1 від 05.05.2021 року платіж в сумі 4 970,96 грн. у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс.
Таким чином, факт сплати позивачем грошових коштів на користь відповідача є встановленим та відповідачем не заперечується.
Із наданих сторонами доказів також вбачається, що між сторонами фактично склалися договірні відносини з поставки товару, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок передати позивачу оплачений товар.
Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно зі статтею 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати.
Отже, вирішальним для правильного вирішення даного спору є встановлення факту передачі або непередачі відповідачем товару позивачу.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували передачу товару позивачу або його здачу перевізникові для доставки покупцеві.
Відповідачем на підтвердження виконання зобов`язання надані копії видаткових накладних: №ФОПО-02136 від 26.07.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 5 745,78 грн; №ФОПО-00882 від 05.05.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 4970,96 грн; №ФОПО-02888 від 09.09.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_6 запчастини на суму 209,82 грн; №ФОПО-02123 від 28.07.2020 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 452,80 грн; №ФОПО-02586 від 13.04.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 14 161,61 грн; №ФОПО-02159 від 27.07.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 1 444,08 грн; №ФОПО-00310 від 18.03.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 9723,16 грн; №ФОПО-02825 від 06.09.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_6 запчастини на загальну суму 2 588,86 грн; №ФОПО-02876 від 08.09.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_6 запчастини на загальну суму 1 702,77 грн; №ФОПО-01875 від 16.07.2020 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 2 251,67 грн; №ФОПО-01875 від 12.07.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 4 338,29 грн; №ФОПО-01428 від 11.06.2021 постачальник ФОП ОСОБА_2 відправив одержувачу ОСОБА_5 запчастини на загальну суму 3 027,66 грн.
Проте, надані відповідачем видаткові накладні не містять підписів сторін, що не дає можливості встановити факт прийняття позивачем товару.
Інших доказів, зокрема документів перевізника, відомостей трекінгу, актів приймання-передачі чи інших доказів, які б свідчили про виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, матеріали справи не містять.
Посилання суду першої інстанції на наявність скріншотів із мережі Інтернет та тривалість здійснення позивачем платежів не можуть бути визнані належними доказами передачі товару, оскільки не підтверджують факту виконання відповідачем зобов`язання.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару ґрунтується на припущеннях, що є неприпустимим.
Посилання представника відповідача на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 травня 2024 року у справі №277/1579/23 не спростовують наведених висновків апеляційного суду, оскільки зазначеним рішенням встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, однак не встановлено факту передачі позивачу оплаченого товару та належного виконання відповідачем обов`язку з його поставки, що є предметом доказування у даній справі. 
Відповідач, як сторона, яка посилається на належне виконання зобов`язання, не надав належних доказів передачі товару, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обов`язок з поставки виконано.
За таких обставин у позивача виникло право на повернення суми попередньої оплати відповідно до статті 693 ЦК України.
Разом з тим, доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.
З матеріалів справи не вбачається, що спірний товар придбавався позивачем виключно для особистих потреб, а тому підстав для застосування до спірних правовідносин положень вказаного Закону немає.
У зв`язку з цим спір підлягає вирішенню на підставі норм Цивільного кодексу України.
Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що сам факт невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для її відшкодування.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, її характеру, обсягу, а також причинного зв`язку між діями відповідача та такими наслідками.
Отже, підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми попередньої оплати за товар у розмірі 62 742, 98 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 9 262 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (92,62 %), а саме: за подання позовної заяви у розмірі 2243,63 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 2692,08 грн, за подання апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції в сумі 560,34 грн та 1122,95 грн відповідно, а всього 6619,30 грн.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Повразюка Романа Вікторовича задовольнити частково.
Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 січня 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу – задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62 742, 98 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 262 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі  6619,30 грн.
У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 12 червня 2026 року.

Головуючий 

Судді: