Справа № 703/4516/25
2/703/79/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Сміла 
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Волосовського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Похітон Я.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надання правничої допомоги.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 16 серпня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_2 , від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 29 жовтня 2020 року у справі №296/6388/20 шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 16 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області було розірвано. Окрім того вказаним рішенням суду малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 29 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2020 року.
Позивач вказує, що фактичне спільне проживання між нею та відповідачем було припинено ще з червня 2018 року. З того часу донька ОСОБА_3 проживає з позивачем у справі – матір`ю ОСОБА_1 . Тоді як батько дитини - відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання та утримання дитини, не спілкується з донькою, не займається її вихованням та систематично ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. Не цікавиться життям доньки, не відвідує її вдома, в шкільному навчальному закладі не цікавиться її навчанням та не підтримує зв`язок з класним керівником. Також не спілкується з донькою взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».
12 червня 2023 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №71994459 з виконання виконавчого листа №296/6388/20 виданого 10.12.2020 року щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
Однак відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів, обов`язок по сплаті яких був покладений на нього рішенням Корольовського районного суду м. Житомира по справі №296/6388/20 від 29 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 107 881 грн. 10 коп. З січня 2024 року по дату звернення боржник ОСОБА_2 жодного разу не оплачував аліменти по виконавчому листу №296/6388/20.
Указані вище обставини свідчать про небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки і є підставою для позбавлення його батьківських прав, що змусило позивача звернутись до суду з наведеним позовом.
Ухвалою судді від 22 липня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради. В порядку витребування доказів зобов`язано орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає із своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, позивачу – для надання відповіді на відзив, третій особі – для надання письмових пояснень.
На виконання ухвали суду щодо витребування доказів 01 грудня 2025 року від служби у справах дітей виконавчого комітету Житомирської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням Житомирської міської ради № 1615 від 19.11.2025 року.
Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 лютого 2026 року.
25 лютого 2026 року судове засідання у справі було відкладено на 26 березня 2026 року в зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою суду від 26 березня 2026 року відзив відповідача ОСОБА_2 , поданий його представником – адвокатом Любимовою А.О. 25 березня 2026 року через систему «Електронний суд» на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - повернуто представнику відповідача - адвокату Любимовій А.О. без розгляду, оскільки такий було подано без доказів надсилання іншим учасникам справи та без клопотання про поновлення процесуального строку на його подання. Судове засідання відкладено на 13 год. 00 хв. 30 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_2 або його представника - адвоката Любимової А.О. та представника третьої особи - органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради у судове засідання. Судове засідання було відкладено на 14 год. 00 хв. 27 травня 2026 року.
В судове засідання 27 травня 2026 року учасники розгляду справи не з`явились.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява, в якій остання просить розгляд справи проводити без участі позивача та її уповноваженого представника, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою його зареєстрованого місця проживання. Причини неявки суду відповідач не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав.
Представник третьої особи - органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради Жалюк В.С. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, за згодою сторони позивача, викладеною письмово, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 03 березня 2016 року, батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).
Згідно з витягами з реєстру територіальної №2024/003079268 та №2024/003079713 сформованих 27 березня 2024 року вбачається, що позивач – ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також її малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,10).
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 29 жовтня 2020 року у справі №296/6388/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 16 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області. Окрім того вказаним рішенням суду малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 29 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2020 року (а.с.11).
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Валової І.В. від 12 червня 2020 року відкрито виконавче провадження №71994459 з примусового виконання виконавчого листа №296/6388/20, виданого Корольовським районнимо судом міста Житомира 10 грудня 2020 року (а.с. 12).
Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_2 по аліментах відповідно до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» станом на 02 липня 2025 року становить 107881 грн. 10 коп.
З довідки характеристики, виданої директором ліцею № 30 міста Житомир Житомирської міської ради та довідки № 103 від 17 липня 2025 року, виданої завідувачем Житомирського закладу дошкільної освіти Житомирської міської ради вбачається, що як в період відвідування ОСОБА_4 дошкільного навчального закладу (з 2019 по 2022 рік), так і під час навчання її в шкільному ліцеї (з 2022 по 2025 рік) батько жодного разу не з`являвся. Навчанням та вихованням дитини займається виключно мати – ОСОБА_1 (а.с.46,47).
01 грудня 2025 року від служби у справах дітей виконавчого комітету Житомирської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням Житомирської міської ради № 1615 від 19.11.2025 року, в якому зазначено, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.97-98).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Крім того, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
У п.16 вищевказаної постанови Пленуму роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ураховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено та вбачається з наведених вище доказів, що відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментам, остання оплата яких здійснювалась у грудні 2023 року, відтак суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ній обставинах.
За таких обставин, суд, охороняючи інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з повним задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., який був сплачений при зверненні до суду.
Крім того, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
01 липня 2025 року між адвокатським бюро «Тетяни Невмержицької» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги №б/н (а.с.18).
Відповідно до п.2.1 вказаного Договору про надання правничої допомоги, Адвокатське бюро «Тетяни Невмержицької» в особі адвоката Невмержицької Т.О. зобов`язується надати правову допомогу з питань порушених клієнтом, а саме: направлення адвокатського запиту до ВДВС у місті Сміла Черкаського району Черкаської області; направлення адвокатського запиту до ліцею №30 міста Житомира; складання позовної заяви про позбавлення батьківських прав.
Згідно п.п. 3.1, 3.2 зазначеного Договору про надання правничої допомоги, загальна сума гонорару згідно договору від 01.07.2025 року адвокату визначається за спільною згодою сторін та становить 4000,00 грн. Оплата здійснюється на протязі 10 днів з дня укладення Договору в національній валюті на розрахунковий рахунок АБ «Тетяни Невмержицької».
Згідно акту наданих послуг від 09 липня 2025 року адвокатське бюро виконало, а клієнт прийняв послуги узгоджені договором про надання правничої допомоги. Загальна вартість послуг складає 4000 грн. (а.с.19).
Як вбачається з копії квитанції від 08 липня 2025 року, ОСОБА_1 сплатила на користь АБ «Тетяни Невмержицької» 4000 грн. згідно договору про надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року. (а.с.20);
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).
Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу адвоката Невмержицької Т.О. у розмірі 4000 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку загального позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг та затраченим часом під час підготовки позовної заяви, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим підлягають покладенню на відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 76, 81, 89, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, ст.ст.150, 155, 164, 166 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 № 2402-III, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,-
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4000 грн. 00 коп., а всього – 5211 (п`ять тисяч двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2026 року. 

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради – ЄДРПОУ 04053625, адреса місцезнаходження: Житомирська область, м. Житомир, майдан імені С.П. Корольова, буд.4/2.

Головуючий: В. В. Волосовський