КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 року справа №320/4238/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Представник позивача Ракуленко Геннадія Юрійовича звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
-Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» , у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за вересень, жовтень та листопад 2025 року;
- Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за період: з 01.09.2025 по 18.09.2025 року, з 04.10.2025 по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 по 30.11.2025 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та виконуючи бойові (спеціальні) завдання з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини, включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень пропорційно часу виконання таких завдань. Позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.2025 №71 його призначено на посаду оператора відділення кіберзахисту, після чого він приступив до виконання службових обов`язків. Відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2024 №1308 військова частина НОМЕР_2 включена до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України та здійснює організацію і забезпечення інтенсивної підготовки військових фахівців для ведення воєнних (бойових) дій. На виконання зазначеного бойового розпорядження командиром військової частини НОМЕР_2 видано бойове розпорядження від 12.02.2024 №1дск, згідно з яким військовослужбовці частини залучаються до виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій. Позивач вказує, що з моменту призначення на посаду і по червень 2025 року включно додаткова винагорода за виконання бойових (спеціальних) завдань йому виплачувалась, що, на його думку, підтверджує визнання Відповідачем факту виконання ним відповідних завдань та наявності підстав для такої виплати. При цьому Позивач стверджує, що у вересні, жовтні та листопаді 2025 року він продовжував виконувати бойові (спеціальні) завдання у складі військової частини НОМЕР_2 на підставі чинних бойових розпоряджень, а саме у періоди: з 01.09.2025 по 18.09.2025, з 04.10.2025 по 31.10.2025 та з 01.11.2025 по 30.11.2025. Виконання таких завдань, за твердженням Позивача, підтверджується бойовими розпорядженнями, записами у журналі бойових дій, а також рапортами начальника відділення кіберзахисту про участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань та виплату додаткової винагороди. Позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату додаткової винагороди за вказані періоди та надання підтверджуючих документів. У відповіді військова частина НОМЕР_2 фактично підтвердила виконання Позивачем бойових (спеціальних) завдань у спірний період та зазначила, що це підтверджується бойовими розпорядженнями, записами у журналі бойових дій та рапортами начальника відділення. Разом з тим у наданні витягів із журналу бойових дій та рапортів було відмовлено у зв`язку з наявністю у них інформації з обмеженим доступом. Позивач зазначає, що Відповідач відмовив у виплаті додаткової винагороди, посилаючись на телеграму начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 та рішення Міністра оборони України щодо застосування терміну «інтенсивна підготовка» як складової терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності». У зв`язку з цим виплату додаткової винагороди у військовій частині НОМЕР_2 було припинено з 01.07.2025. Водночас, на думку Позивача, такі обставини не спростовують факту виконання ним бойових (спеціальних) завдань та не припиняють його право на отримання додаткової винагороди, оскільки бойові розпорядження, на підставі яких він залучався до виконання відповідних завдань, залишались чинними, не були скасовані чи змінені, а сам факт виконання завдань Відповідачем не заперечується. Крім того, Позивач посилається на довідку про доходи від 18.12.2025 №372/ФЕС, відповідно до якої у вересні-листопаді 2025 року йому виплачувалось лише щомісячне грошове забезпечення без додаткової винагороди, незважаючи на продовження виконання бойових (спеціальних) завдань. З огляду на викладене, Позивач вважає, що невиплата йому додаткової винагороди за вересень-листопад 2025 року є протиправною бездіяльністю Відповідача, у зв`язку з чим просить суд визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати Відповідача здійснити нарахування і виплату додаткової винагороди за спірні періоди.
06.02.2026 року від уповноваженого представника військової частини НОМЕР_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити.
Відповідач вважає, що підстави для нарахування та виплати Позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень за виконання бойових (спеціальних) завдань у вересні-листопаді 2025 року відсутні. За позицією Відповідача, Порядком №260 не передбачено виплату додаткової винагороди за виконання завдань з колективної підготовки у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів)), у зв`язку з чим військовою частиною НОМЕР_2 з 01.07.2025 припинено нарахування та виплату додаткової винагороди за виконання завдань з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій. Відповідач посилається на рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 №34483/з/1, яким до внесення змін до Постанови №168 термін «інтенсивна підготовка» у Порядку №260 визначено складовою терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності», та зазначає, що вказане рішення застосовується з 01.07.2025. Відповідач зазначає, що завдання з колективної підготовки військовій частині НОМЕР_2 не визначались, а тому підстави для виплати Позивачу додаткової винагороди відсутні. Крім того, Відповідач вказує, що командир військової частини НОМЕР_2 неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України за роз`ясненнями щодо застосування терміну «інтенсивна підготовка», наявності підстав для виплати додаткової винагороди та можливості отримання фінансування, однак відповіді станом на дату подання відзиву не надходили. Відповідач також посилається на пункт 8 розділу І Порядку №260 та статтю 51 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких грошове забезпечення та інші виплати здійснюються виключно в межах бюджетних асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини. За твердженням Відповідача, додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є одноразовим видом грошового забезпечення, не має постійного характеру та не врахована у кошторисі військової частини, а її виплата до 01.08.2025 здійснювалась виключно за рахунок коштів, які надходили від ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідними запитами. З огляду на викладене, Відповідач вважає, що правові та фінансові підстави для нарахування і виплати Позивачу додаткової винагороди за спірний період відсутні.
09.06.2026 ОСОБА_1 скористався правом на надання до суду письмової відповіді на відзив, у якій вказує, що Відповідач безпідставно припинив виплату додаткової винагороди, незважаючи на чинність бойових розпоряджень, підтвердження факту виконання Позивачем бойових (спеціальних) завдань та відсутність змін до Постанови КМУ №168. На думку Позивача, Відповідач у відзиві фактично підтвердив наявність правових підстав для виплати додаткової винагороди, зазначивши, що військова частина НОМЕР_2 включена до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України, а військовослужбовці частини, у тому числі Позивач, виконують бойові (спеціальні) завдання з інтенсивної підготовки на підставі бойових розпоряджень. Позивач також зазначає, що Відповідач не заперечив факту виконання ним бойових (спеціальних) завдань, а листом від 05.12.2025 №2367/5469 підтвердив виконання таких завдань військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 після надходження телеграми ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.07.2025 №116/14/66296. Позивач не погоджується з доводами Відповідача про те, що рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 №34483/з/1 є підставою для припинення виплати додаткової винагороди, оскільки право на її отримання передбачене Постановою КМУ №168, яка має вищу юридичну силу. На думку Позивача, включення терміну «інтенсивна підготовка» до терміну «колективна підготовка» рішенням Міністра оборони України фактично змінило підстави для отримання додаткової винагороди без внесення змін до Постанови КМУ №168, що суперечить принципу пріоритетності акта вищої юридичної сили. Позивач вважає, що Відповідач після отримання телеграми від 15.07.2025 №116/14/ НОМЕР_4 повинен був продовжити виплату додаткової винагороди до внесення змін до Постанови КМУ №168 або до зміни чи скасування бойових розпоряджень. Також Позивач наголошує, що станом на 30.12.2025 зміни до Постанови КМУ №168 у частині виплати додаткової винагороди внесені не були. У зв`язку з цим Позивач вважає дії Відповідача щодо припинення виплати додаткової винагороди неправомірними, а своє право на її отримання таким, що підлягає судовому захисту. 
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить військову службу в Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.2025 №71 позивача призначено на посаду оператора відділення кіберзахисту військової частини НОМЕР_2 та визначено таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2024 №1308 військовою частиною НОМЕР_2 здійснюється організація та забезпечення інтенсивної підготовки військових фахівців для ведення воєнних бойових дій у сфері радіоелектронної підтримки Сухопутних військ Збройних Сил України.
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень за виконання у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойових спеціальних завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних бойових дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, а також про надання документів. У заяві позивач посилався на виконання ним бойових спеціальних завдань у період з 01.09.2025 по 30.11.2025, наявність записів у журналі бойових дій відділення кіберзахисту та рапорту начальника відділення кіберзахисту щодо участі позивача у виконанні таких завдань і виплати додаткової винагороди за вересень, жовтень та листопад 2025 року.
Листом від 01.01.2026 №2367ВихЗВГ/6 військова частина НОМЕР_2 підтвердила, що ОСОБА_1 у періоди з 01.09.2025 по 18.09.2025, з 04.10.2025 по 31.10.2025 та з 01.11.2025 по 30.11.2025 виконував бойові (спеціальні) завдання з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, а виконання таких завдань підтверджується бойовими розпорядженнями, журналом бойових дій та рапортами начальника відділення кіберзахисту.
Судом також встановлено, що Відповідач відмовив Позивачу у виплаті додаткової винагороди, посилаючись на телеграму тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 та рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 №34483/з/1, якими термін «інтенсивна підготовка» було віднесено до терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності», у зв`язку з чим з 01.07.2025 у військовій частині НОМЕР_2 припинено виплату додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки.
До відповіді військова частина НОМЕР_2 додала довідку про доходи позивача від 18.12.2025 №372/ФЕС за період з 01.01.2025 по 30.11.2025. 
Зі змісту довідки вбачається, що додаткова винагорода позивачу виплачувалася по червень 2025 року включно, а у вересні-листопаді 2025 року йому виплачувалося лише щомісячне грошове забезпечення без додаткової винагороди.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами 1,2 ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Статтею 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ № 168 установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.
Відповідно до положень абзацу 3 п.1-1 Постанови № 168 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Згідно з п.2-1 Постанови №168 міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).
Пунктом 2 розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до п.3 Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.
Відповідно до положень пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), зокрема, з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
Пунктом 4 розділу XXXIV Порядку № 260 визначений перелік документів, підтверджуючих безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Судом встановлено, що Відповідач не заперечує факт того, що Позивач виконував бойові (спеціальні) завдання з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, а також те, що до 01.07.2025 Позивачу виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260.
Також судом встановлено, що відповідно до довідки про доходи від 18.12.2025 №372/ФЕС, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , Позивачу фактично здійснювалась виплата додаткової винагороди до червня 2025 року включно, тоді як у вересні-листопаді 2025 року виплачувалось лише щомісячне грошове забезпечення без додаткової винагороди.
Разом з тим встановлено, що припинення виплати додаткової винагороди з 01.07.2025 Відповідач обґрунтовує телеграмою тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 та рішенням Міністра оборони України від 14.07.2025 №34483/з/1, яким передбачено, що до внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №168 термін «інтенсивна підготовка» у Порядку №260 слід вважати складовою терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності», із застосуванням такого рішення з 01.07.2025.
Зазначеним рішенням Міністра оборони України не вносились зміни до Порядку № 260 в частині зміни підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 грн військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
Відповідно до вимог розділу 8 Положення «Про Міністерство оборони України» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює контроль за їх виконанням. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Відповідно до вимог статті 42 пункту 3 Закону України «Про правотворчу діяльність», зміни до нормативно-правового акта вносяться шляхом прийняття (видання) нормативно-правового акта такої самої юридичної сили, якщо інше не передбачено Конституцією України та (або) законом.
Згідно приписів статті 42 пункту 4 Закону України «Про правотворчу діяльність» зміни, що вносяться до нормативно-правового акта, змінюють норми права такого нормативно-правового акта в момент набрання чинності нормативно-правовим актом (відповідної норми права), яким вносяться такі зміни. Посилання на норму права, до якої внесені зміни, має містити вказівку на чинний нормативно-правовий акт, який змінив її останнім.
Судом встановлено, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи будь-яких змін в постанову №168 не внесено.
При цьому, рішення Міністра оборони України від 14 липня 2025 року №34483/з/1, на яке посилається відповідач як на підставу припинення виплати, не є окремим рішенням Міністра оборони України в розумінні вищезазначених нормативно-правових актів України, прийнятим та оформленим відповідно до вимог законодавства України.
Таким чином, за відсутності рішення Міністра оборони України про припинення виплати додаткової винагороди за виконання бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки у визначений законодавством України спосіб та внесення зміни до відповідних нормативно-правових актів в установленому порядку, позивач, який виконував у вересні, жовтні та листопаді 2025 року бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій, що не заперечується відповідачем, має право на отримання спірної винагороди.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації встановленої державою гарантії для військовослужбовців та деяких інших осіб на отримання належного їм розміру грошового забезпечення, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Верховний Суд в подібних правовідносинах щодо застосування принципу юридичної визначеності у постанові від 21.12.2023 по справі №200/193/23, виснував, що за спірний період підлягає застосуванню наказ №628 для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, оскільки за відсутності цього відомчого нормативно-правового акту не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям. Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.
Також Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а висловив правову позицію, відповідно до якої держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. 
Таким чином, з метою захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за період: з 01.09.2025 по 18.09.2025 року, з 04.10.2025 по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 по 30.11.2025 року.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України.
Позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 .
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд –

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» , у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за вересень, жовтень та листопад 2025 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_2 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за період: з 01.09.2025 по 18.09.2025 року, з 04.10.2025 по 31.10.2025 року, з 01.11.2025 по 30.11.2025 року.
Копію рішення направити сторонам у справі (їх представникам) відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.