УХВАЛА
28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 367/10219/23
провадження № 61-6948ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду 
від 08 квітня 2026 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_3 , у якому просила суд здійснити поділ майна, а саме: 
визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 502 570,00 грн;
стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1399 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , у розмірі 117 600,00 грн;
стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1396 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 163 000,00 грн.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнено в порядку поділу спільного майна подружжя зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1399 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , у розмірі 117 600,00 грн.
Стягнено в порядку поділу спільного майна подружжя зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1396 куб. см, номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 163 000,00 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 2025 року скасовано 
в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1399 куб. см, номер кузова NLHCM  НОМЕР_3 , 
у розмірі 117 600,00 грн та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Змінено рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 січня 
2025 року в частині розміру судового збору, який підлягає до стягненню 
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 6 442,00 грн до 5 266,00 грн.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
13 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення.
22 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційні скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 08 квітня 2026 року, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні грошової компенсації 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля у розмірі 117 600,00 грн та змінити в частині стягненого судового збору. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України. 
Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у даній справі становить 531 885,00 грн, яка станом на 01 січня 
2026 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00,00х250=832 000,00).
Касаційні скарги містять посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справіпідлягає касаційному оскарженню.
Посилання представника заявника у касаційних скаргах на те, що справа має виняткове значення зводиться до незгоди із рішеннями суду апеляційної інстанції.
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 08 квітня 2026 рокупро можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Верховний Суд враховує Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 подалакасаційні скарги на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.
Копію ухвали разом з доданими до скарг матеріалами повернути особі, яка подавала касаційні скарги. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: В. М. Коротун

І. А. Воробйова

М. Є. Червинська