ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10768/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року (суддя 1-ї інстанції Татаринов Д.В.) в адміністративній справі №280/10768/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
02.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №577641-24/08-29 від 27 серпня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про незгоду з рішенням податкового органу з тих підстав, що загальне мінімальне податкове зобов`язання сплачує фермерське господарство, що користується земельною ділянкою за договором оренди укладеного з попереднім власником, який був зареєстрований у відповідності до норм законодавства, що діяло на час його укладення. Норми чинного законодавства не передбачають обов`язок переукладання/перереєстрацію договору оренди землі, якщо це не передбачено умовами договору.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача стосовно того, що починаючи з 31 грудня 2009 року земельна ділянка, щодо якої нарахований податок, перебуває в оренді Фермерського господарства “ТЄТЄРЄВ” на підставі Договору оренди землі, укладеного на 15 років, у якому позивач стала правонаступником прав та обов`язків орендодавця. Договір зареєстрований у відповідності до норм законодавства, що діяло на час його укладення. Право власності на земельну ділянку зареєстровано у відповідності до норм законодавства, проте правові підстави для перереєстрації договору оренди відсутні.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначено, що посилання позивача щодо реєстрації у ЗРФ Центр ДЗК 17.03.2010 року Договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 від 31.12.2009 року не є доказом щодо належної , відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, і, відповідно до положень статті 38-1 Податкового кодексу України, належною підставою для визначення платника мінімального податкового зобов`язання. Навпаки, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 належить фізичній особі - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Положення статті 38-1 Податкового кодексу України щодо визначення платників мінімального податкового зобов`язання носять імперативний характер і, відповідно, повинні застосовуватися у правовідносинах, що виникають у платників мінімального податкового зобов`язання – власників чи/або орендарів земельних ділянок та державою в особі податкових органів. Якщо фермерське господарство користується земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності членів фермерського господарства, без державної реєстрації переходу такого права користування, то обов`язок з визначення загального МПЗ виникає у власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площею 7,56 га, розташованої на території Запорізька область, Новомиколаївський район, Терсянська сільська рада. 
Право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площею 7,56 га позивач набула в порядку спадкування 31 серпня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті своєї матері, яке видане 31 серпня 2015 року приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновою Н.О., зареєстровано в реєстрі за №152.
За життя мати позивача, ОСОБА_3 (орендодавець), передала вказану земельну ділянку кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площею 7,56 га в оренду Фермерському господарству “ТЄТЄРЄВ” (орендар) на підставі Договору оренди землі від 31 грудня 2009 року. 
Договір оренди землі від 31 грудня 2009 року зареєстрований у ЗРФ Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2010 року за №041027400035. 
Згідно з пунктом 1 Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, загальною площею 7,56 га, кадастровий №2323686600:01:024:0002, що належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №064179, виданого головою Терсянської сільської ради, 25 липня 2000 року, зареєстрованого за №441.
Відповідно до пункту 8 Договору, Договір укладено на 15 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, починаючи з дня набрання чинності договору. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (витяг сформований 01 вересня 2015 року), розділ “Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна” зазначено: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 713917823236; об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка; кадастровий номер: 2323686600:01:024:0002, дата державної реєстрації земельної ділянки 25 липня 2000 року; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа (га): 7,56; підстава для виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер:152, виданий 31 серпня 2015 року, приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновою Н.О; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:24039171 від 31 серпня 2015 року; форма власності: приватна; розмір частки: 1; власники: ОСОБА_1 . 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 14 березня 2025 року №417966297, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 713917823236), загальною площею 7,56 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить фізичній особі – ОСОБА_1 , дата, час державної реєстрації: 31 серпня 2015 року.
27 серпня 2025 року ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення №577641-24/08-29, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2024 рік у розмірі мінімального податкового зобов`язання в сумі 11 840,18 грн.
Позивач не погодившись з податковим повідомленням-рішенням про визначення мінімального податкового зобов`язання, звернулася до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що оскільки станом на 2024 рік позивач зареєстрована як власник земельної ділянки з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002, будь-які відомості про реєстрацію права користування вказаною земельною ділянкою за іншими особами відсутні, в силу вимог підпункту 38-1.4. статті 38-1 ПК України позивач є платником мінімального податкового зобов`язання як власник земельної ділянки, віднесеної до сільськогосподарських угідь, а тому спірне податкове зобов`язання визначено правомірно.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.
Об`єктами оподаткування відповідно до ст. 270 ПК України є земельні ділянки, земельні частки (паї), які перебувають у власності, та земельні ділянки, державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.
Базою оподаткування платою за землю відповідно до ст. 271 ПК України є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахування коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України, площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Законом України від 30.11.2021 №1914-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" для платників податків фізичних осіб, у яких у власності та/або у користуванні (оренді, суборенді, емфітевзисі, постійному користуванні) є земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, введено поняття мінімального податкового зобов`язання (МПЗ).
Відповідно до пп. 38-1.3 ст. 38-1 ПК України у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пп. 38-1.4. ст. 38-1 ПК України у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Отже зазначені нлрми законодавства свідчать про те, що загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом власникам земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, лише в тому разі, коли такі земельні ділянки не передані власниками в оренду чи інше користування. Водночас, право користування відповідною земельною ділянки має бути зареєстровано у встановленому законом порядку, інакше мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника (користувача) на загальних підставах.
Як свідчать втсановлені обставини справи, державна реєстрація права оренди земельної діялнки кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, зареєстрована за Фермерським господарством «Тєтєрєв» 17.03.2010 за договором оренди від 31.12.2009. (а.с. 16)
Відповідно до ч. 1 ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Позивач 31.08.2015 набув право власності в порядку спадкування на земельну ділянку кадастровий номер 2323686600:01:024:0002, площа (га): 7,56, що знаходиться на території Терсянської сільради, Новомиколаївського району, запорізької області. (а.с. 14, 15)
Згідно з умовами договору оренди землі від 31.12.2009, п. 8 якого визначено строк договору 15 років. Пунктом 40 договору оренди землі визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Отже, після набуття права власності позивачем в порядку спадкування до нього перейшли перейшли права та обов`язки сторони орендодавця за договором оренди землі, укладеним з Фермерським господарством «Тєтєрєв».
Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 148-1 ЗК України, за відсутності встановленого факту припинення дії договору оренди землі, до позивача перейшли права та обов`язки сторони орендодавця за договором оренди землі, укладеним з фермерським господарством, строком на 15 років.
Отже, станом на 2024 рік платником мінімального податкового зобов`язання за земельну ділянку з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002, мало бути фермерське господарство.
Позивачем до матеріалів справи додані докази - розрахунки загального мінімального податкового зобов`язання за податковий звітний період 2024 рік ФК «Тєтєрєв», відповідно до якого за земельною ділянкою з кадастровим номером 2323686600:01:024:0002 господарство нарахувало мінімального податкового зобов`язання. (а.с. 30-33)
Таким чином позивач надала докази того, що за неї господарство, що орендує земельну ділянку, нарахувало мінімальне податкове зобов`язання за податковий звітний період 2024 рік, а отже нарахування позивачу земельного податку (мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік) є неправомірним.
Колегія суддів вважає слушними доводи відповідача, що укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації, тобто строк його дії починається не з моменту укладення, а саме після реєстрації. Водночас у спірній ситуації договір оренди землі від 31.12.2009 був укладений строком на 15 років, зареєстрований у відповідності до норм законодавства, що діяло у той період, та на момент нарахування сум податкових зобов`язань відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є чинним, у зв`язку з чим відсутність факту державної реєстрації договору оренди з урахуванням змін законодавства, не впливає на спірні правовідносини.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Так до 1 січня 2013 року реєстрація договорів оренди землі проводилася у Державному земельному кадастрі, регіональних філіях Центру ДЗК.
Позивачем наданий доказ реєстрації договору оренди відповідно до законодавства, що діяло на момент його укладення та реєстрації. Строк дії договору оренди 15 років. Орендар/користувач земельної ділянки, відповідно до наданих суду доказів, виконує обов`язок щодо нарахування мінімального податкового зобов`язання щодо земелльної діялки, власником якої є позивач.
Таким чином доводи відповідача, що за таких обставин оскаржене рішення є правомірним, є помилковими.
Суд першої інстанції на викладені обставини уваги не звернув, ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України. 
Так у зв`язку з прийняттям рішення на користь позивача слід стягнути сплачений (у розмірі, що підлягав сплаті) судовий збір на користь позивача за подання позову та апеляційної скарги – 1211,50грн та 1817,25грн, відповідно, разом 3028,75грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року в адміністративній справі №280/10768/25 - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №577641-24/08-29 від 27 серпня 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (ЄДРПОУ 44118663) судовий збір у розмірі 3028,75грн (три тисячі двадцять вісім гривень 75коп).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак