Дата документу 02.06.2026
Справа № 334/10133/25
Провадження № 2-а/334/17/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Баруліної Т.Є., за участю секретаря судового засідання Нагорних О.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в залі суду Дніпровського районного суду міста Запоріжжя адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:
03 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 листопада 2025 року поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону патрульної поліції у м. Запоріжжя УПП в Запорізькій області Гадлевським Нікітою Сергійовичем винесено стосовно позивача постанову ЕНА 6214753 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 2 КУпАП України. У постанові Відповідач стверджує, що позивачем порушено п. 8.7.3.ґ ПДР. 
Позивач вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно та є незаконною, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Так, позивач дійсно рухався на перехресті по вул. Гребельна 2, м. Запоріжжя в зазначену у постанові дату, але проїзд здійснив на дозволяючий сигнал світлофора, а на жовтий було завершення маневру(тобто повний перетин перехрестя завершено ще до зміни сигналу світлофора на червоний). Таким чином проїзд регульованого перехрестя було виконано з дотриманням всіх вимог чинних ПДР, включаючи пункти 12.9. г, 8.11. Відповідачу було надано пояснення, що враховуючи ПДР та пряму заборону вдаватись до екстреного гальмування і прямий дозвіл продовжити рух на жовтий сигнал світлофора його звинувачення безпідставні.
Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено.
Відповідач виносив постанову двічі через небажання додавати як доказ відеозапис з відео реєстратора. Це при тому, що під час винесення постанови Відповідач заявляв, що має такий доказ . Винісши постанову без складання протоколу пояснення позивача не були враховані та внесені іншим чином. Також не були відібрані та враховані покази свідків (пасажир на передньому сидінні авто позивача, якого Відповідач не міг не бачити). Пояснення позивача зафіксовані лише на нагрудний (портативний) відео реєстратор поліцейського, але позивач не має доступу до цього доказу. Порушення нібито зафіксовано на відео реєстратор встановлений у службовому авто, але позивач не має доступу до цього доказу. На офіційне звернення відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян» з накладанням ЕЦП до УПП в Запорізькій області відповідь не надано на момент подачі даного позову. За таких умов позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст..268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, а у долученні пояснень було відмовлено. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст..251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додаються фото відео з бодікамери БК474351. Проте, ні до складення постанови, ні після її складання, позивачеві не було продемонстровано ані фото, ані відео з бодікмери. Отже, в даному випадку, відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, викладених в постанові про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6214753 від 24 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 .
З огляду на приписи ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущенням, просить скасувати вищезазначену постанову ЕНА № 6214753 від 24 листопада 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 22.12.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з моменту вручення ухвали на подання відзиву на адміністративну позовну заяву (а.с. 8).
23.01.2026 року представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_1 не визнаються та в їх задоволенні просять відмовити з огляду на їх безпідставність. В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається на те, що 24.11.2025 р. під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України). 
Керуючись п.3., ч.1., ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" Зупинення транспортного засобу: Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, правопорушення. кримінального чи адміністративного Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", була наголошена причина звернення, а саме те що водій порушив вимоги ПДР України.
В наступному, в ході розгляду справи відносно Позивача ОСОБА_1 поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивачем будь-яких клопотань не заявлялось, що підтверджується відеозаписом, котрий долучається до відзиву на позовну заяву.
Крім того, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, не був позбавлений права запросити адвоката на місце розгляду справи. не був позбавлений права запросити адвоката на місце розгляду справи, не звертався до працівників поліції з клопотанням про забезпечення його права на захист шляхом запрошення адвоката. Доказів протилежного позивач не надав.
Отже, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, надаємо до Суду відеозапис з відеореєстратора, який встановлений в службовому транспортному засобі.
Натомість, зазначені Позивачем обставини є надуманими та такими, що не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вони побудовані на суб`єктивному тлумаченні Позивачем норм чинного законодавства та ґрунтуються виключно на особистому ставленні позивача до загального порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також його пояснень, скарг та позовів з метою беззаперечного їх задоволення.
Враховуючи все вищевикладене, з урахуванням положень ст. ст. 122, 258, 268, 276 КУпАП, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є обґрунтованою, такою, що винесена на підставі та в порядку, передбаченому законом, а доводи позивача є безпідставними, необґрунтованими, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.
26.01.2026 року позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача, згідно з якими заперечення відповідачів вважає необґрунтованими з огляду на наступне. На доданому відеозаписі “відеозапис Литвиненко.mp4” автомобіль з якого здійснюється відеофіксація стоїть перпендикулярно напрямку проїзду автомобіля позивача (автомобіль позивача рухається по прямій - зліва на право відносно автомобіля з якого здійснюється відеозапис). Таким чином на відеозаписі в момент перемикання сигналів світлофора неможливо встановити де саме перебував автомобіль позивача відносно стоп-лінії. Таким чином, наданий відеозапис не дозволяє об`єктивно встановити подію адміністративного правопорушення, а отже не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.
В відеозаписі “відеозапис Литвиненко.mp4” чутно зовсім протилежне. Позивачем задано чітке питання “Я подав клопотання, ви внесли його?” на що отримав відповідь “Не мені потрібно подавати, оскаржувати можете у судовому порядку” . Точний час - 15 година 19 хвилина та 20 секунда. А тому таке твердження представника відповідача не відповідає фактичним обставинам та змісту відеозапису.
З відеозапису “відеозапис ОСОБА_2 .mp4” вбачається, що позивачем неодноразово надавались пояснення в тому числі, про заборону здійснювати екстрене гальмування задля зупинки перед стоп-лінією. Таким чином, сам факт перетину перехрестя на жовтий сигнал не утворює складу адміністративного правопорушення, якщо зупинка вимагала б екстреного гальмування, що прямо заборонено п. 12.9 г ПДР та узгоджено дозволом рухатись далі на “жовтий” у п. 8.11 ПДР. Однак у спірній постанові відповідачем не наведено мотивів відхилення пояснень позивача, а також не зазначено, з яких причин вони не були взяті до уваги, що є істотним порушенням вимог КУпАП .
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 24.11.2025 о 15:20 в м. Запоріжжі, вул. Гребельна, буд. 2, поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону патрульної поліції у м. Запоріжжя УПП в Запорізькій області Гадлевським Нікітою Сергійовичем розглянуто справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якої винесено стосовно позивача постанову ЕНА 6214753 від 20.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП України.
Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що фактичною підставою притягнення ОСОБА_1 є те, що 24.11.2025 року о 15:20 год., керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, а саме: здійснив порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналу, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Згідно з п. 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху України, сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
За проїзд на заборонний сигнал світлофора, тобто порушення п.8.7.3.«ґ» ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
З матеріалів справи вбачається, що спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову незаконною, зокрема з тієї підстави, що винесена без наявності достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, а саме: відсутність відео доказів проїзду позивачем перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора.
Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищстоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до стаття 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 24.11.2025 року о 15:20 год., керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР України, а саме: здійснив порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналу, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у постанові обставин.
Так, на підтвердження вчинення правопорушення суб`єктом владних повноважень надано “відеозапис Литвиненко.mp4” з портативного відео реєстратора машини поліцейських.
Суд, відтворивши відеозаписи, надані суб`єктом владних повноважень, констатує наступне.
Так, відеозапис з портативного відео реєстратора машини поліцейських від 24.11.2025 року містить зафіксовану подію проїзду перехрестя на вулиці Гребельній в м. Запоріжжі автомобілем марки Chevrolet Aveo, червоного кольору, під керуванням позивача, де видно, що зазначений транспортний засіб здійснює проїзд даного перехрестя на блимаючий жовтий сигнал світлофору, який знаходиться по бульвару Вінтера, проте з відео не зрозуміло, на який саме сигнал світлофору виїхав позивач на перехрестя. При цьому, даний відеозапис не містить підтвердження того, що автомобіль під керуванням позивача починає перетин перехрестя саме на жовтий сигнал світлофору.
На доданому відеозаписі “відеозапис Литвиненко.mp4” автомобіль з якого здійснюється відео фіксація стоїть перпендикулярно напрямку проїзду автомобіля позивача (автомобіль позивача рухається по прямій - зліва на право відносно автомобіля з якого здійснюється відеозапис). Таким чином на відеозаписі в момент перемикання сигналів світлофора неможливо встановити де саме перебував автомобіль позивача відносно стоп-лінії.
З огляду на те, що при дослідженні наданих суб`єктом владних повноважень відеозаписів судом було встановлено, що в секторі з портативного відео реєстратора машини поліцейських перебуває ділянка дороги бульвара Вінтера (перехрестя з вул. Гребельною) в місті Запоріжжі, що унеможливлює встановлення судом обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті, на який сигнал світлофору був здійснений проїзд перехрестя (стоп-лінії) транспортним засобом «Chevrolet Aveo», оскільки камера автомобіля з якого здійснюється відео фіксація яка направлена на вказану ділянка дороги розташована перпендикулярно напрямку проїзду автомобіля позивача.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. є необґрунтованим.
Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом достовірно встановлено, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем було сплачено судовий збір на суму 605,60 грн. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат по сплаті судового збору.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність в діях працівників поліції порушень ПДР України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали, відповідно до положень ст. 249 КАС України.
Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 6214753 від 24 листопада 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн, - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 4010864623, адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення.

Суддя: Баруліна Т. Є.