Справа № 461/7599/24 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2544/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 

встановив:
У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами №314875 в розмірі 29500 грн. 03 коп. та №103880902 в розмірі 6190 грн. 20 коп., а всього 35690 грн. 23 коп. 
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 22.02.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №314875. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит. 
29.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників №2 від 29.02.2024 року до договору факторингу №29022024 від 29.02.2024 року, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29500 грн. 03 коп., з яких: 16666 грн. 67 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 12833 грн. 36 коп. – сума заборгованості за процентами. 
Крім того, 06.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №103880902. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до кредитного договору, порядок (технологія) укладання договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.
16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 6190 грн. 20 коп., з яких: 6000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 190 грн. 20 коп. – сума заборгованості за процентами. 
З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ ФК «ЄАПБ» за договорами про споживчі кредити в загальній сумі 35690 грн. 23 коп. 
Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №314875 в розмірі 29500 грн. 03 коп, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 16666 грн. 67 коп.; суми прострочених платежів по процентах 12833 грн. 36 коп.; за кредитним договором №103880902 в розмірі 6190 грн. 20 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 6000 грн.; суми прострочених платежів по процентах 190 грн. 20 коп., а всього 35690 грн. 23 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» судовий збір в розмірі 3028 грн.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вважає, що рішення суду є незаконним, оскільки позовні вимоги не підтверджені допустимими доказами, рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, а тому не могла подати свої заперечення та вступити в процес для захисту свого права. 
Зазначає, що правонаступник може задоволити своє право вимоги лише фізично, маючи у себе документи про право миоги, як матеріальні докази цього права. Саме за матеріальними доказами судом оцінюється і розмір переданого права. Без доказів розміру права вимоги, таке право відсутнє і не може бути передане. Тобто, право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент «передачі» суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі кредитного договору, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги. Таким чином, керуючись ст.517 ЦК України, первісний кредитор мав би надати ТОВ «ЄАПБ» належні та достовірні докази переказу коштів на рахунок саме ОСОБА_1 . 
Окрім того, вказує на те, що позивачем на обгрунтування позовних вимог до матеріалів справи не додано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування процентів, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. 
Додає, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже, не є належними доказами існування боргу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ЄАПБ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, що позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитних договорів в електронній формі, обгрунтовано розмір заборгованості за вказаними договорами, тому позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 28.05.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.02.2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №314875, який підписано відповідачем 22.02.2022 о 20:28:19 хв. електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п.1.2 договору, сума кредиту складає 16666 грн. 67 коп., строк кредиту 14 тижнів. 
Відповідно до п.п.1.5., 1.5.1 договору, тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процента ставка становить 10% за день від початкової суми кредиту (загального розміру) та застосовується за перший день користування кредитом (включно); 0,70% - від початкової суми кредиту (загального розміру) та застосовується з другого дня користування кредитом та протягом строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. 
Згідно з п.2.1 договору, кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування/утримання: у розмірі 15000 грн. на поточний рахунок споживача, укладаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 ; у розмірі 1666 грн. 67 коп. – на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.3 договору. 
Також, відповідачкою 22.02.2022 року о 20:28:19 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №314875 від 22.02.2022 року, з якої вбачається, що сума кредиту за договором становить 16666 грн. 67 коп., проценти за користування кредитом – 11316 грн. 65 коп., проценти за перший день користування кредитом – 1666 грн. 67 коп. Загальна вартість кредиту 29649 грн. 99 коп. 
29.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29022024, у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників №2 від 29.02.2024 року до договору факторингу №29022024 від 29.02.2024 року, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29500 грн. 03 коп., з яких: 16666 грн. 67 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12833 грн. 36 коп. - сума заборгованості за процентами.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №314875 від 22.02.2022 року, проценти за договором нараховано за період з 22.02.2022 року по 31.05.2022 року (14 тижнів) в розмірі 12833 грн. 36 коп.
Крім того, 06.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №103880902, згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 6000 грн. (п.1.2.); загальним строком на 90 днів (строк кредитування), який складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3); пільговий період складає 30 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 08.03.2022 року (п.1.3.1); поточний період складає 60 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 07.05.2022 року (дата остаточного погашення заборгованості (п.1.3.2). Згідно з п.1.4, позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 08.03.2022 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 07.05.2022 року (останнього строку кредитування). Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 18 грн. в грошовому виразі та 4% річних в процентному значенні, загальні витрати позичальника за кредитом (весь строк кредитування) складають 18018 грн. в грошовому виразі та 1218% річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6018 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 24018 грн. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18000 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. За змістом п.2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок НОМЕР_2 .
16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «МІЛОАН» уклали даний акт про те, що на виконання п.1.2 договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 10388 Кбайт, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 року до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 6190 грн. 20 коп., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 190 грн. 20 коп. - сума заборгованості за процентами. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №103880902 від 06.02.2022 року станом на 31.07.2024 року за період з 16.07.2024 року по 31.07.2024 року заборгованість відповідача становить 6190 грн. 20 коп., з яких: 6000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 190 грн. 20 коп. – сума заборгованості за процентами.
Відповідно до положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. 
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).
З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.
В справі, що переглядається судом апеляційної інстанції встановлено, що для підписання кредитних договорів ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ч.ч.6-8 ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитні договори. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредитні договори між первісними кредиторами та ОСОБА_1 були укладені в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, ОСОБА_1 на вебсайтах товариств подавала заявки на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого товариства надіслали відповідачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитних договорів й того, що укладення кредитних договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитні договори не були б укладені між первісними кредиторами, суд дійшов правильного висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).
Підтвердження виконання умов договорів про надання коштів підтверджується наданими на спростування доводів апеляційної скарги копією довідки про перерахування коштів №1-0708 від 22.02.2022 року в сумі 15000 грн. та копією платіжного доручення №39376575 від 06.02.2022 року на суму 6000 грн.
На підставі наявних у матеріалах справи доказів, які не спростовано відповідачем, суд констатує, що дати та суми платежів цілком відповідають датам та умовам наявних у справі кредитним договорам, що укладені ОСОБА_1 06.02.2022 року та 22.02.2022 року. 
У свою чергу, відповідачка не спростувала, що вона не укладала кредитні договори та не отримувала кредитні кошти, також не надала доказів повної сплати чи часткової сплати нею заборгованості за кредитними договорами.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відступлення права вимоги за кредитним договором №103880902 від 06.02.2022 року та №314875 від 22.02.2022 року відбулося за договорами факторингу, укладеними первісними кредиторами з ТОВ ФК «ЄАПБ», ніким не оскаржені, визнані недійсними не були, відтак, у позивача виникало право на стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відповідними кредитними договорами.
Окрім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення з відповідача на користь ТОВ ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. 
Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитних договорів, а доказів на спростування вказаних розрахунків відповідачем до суду надано не було. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось в межах строку кредитування та на погоджених між сторонами процентних ставках, тому суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розрахунки заборгованості за кредитними договорами не є належними доказами надання та отримання кредитів, оскільки ТОВ ФК «ЄАПБ» надано належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення кредитних договорів, факту погодження між сторонами істотних умов та факту перерахування кредитних коштів відповідачці, які у сукупності з наданими розрахунками підтверджують розміри заборгованості за договорами, які виникли в останньої. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування чи отримання відповідачем кредитних коштів, спростовуються наявними у справі доказами, а наявні у справі розрахунки містять детальні обґрунтування розміру заборгованості та її складових, у тому числі, підстав та періодів нарахування, сум, на які здійснено нарахування процентів.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2018 року (справа №910/18036/17) та від 23 жовтня 2019 року (справа №917/1307/18).
Твердження апелянта про те, що судом не було належним чином повідомлено її про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час розгляду судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_1 скеровувались за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання: АДРЕСА_1 , судові повістки про час та місце проведення судових засідань у справі, дві з яких повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які є в матеріалах справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 травня 2026 року.

Головуючий        С.М. Бойко

Судді:         С.М. Копняк

А.В. Ніткевич