Справа № 341/1547/25 
Провадження № 22-ц/4808/608/26 
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:      Василишин Л.В., Баркова В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Гриньків Д.В. 15 грудня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 16.12.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем укладено кредитний договір №35148-12/2024, який підписано електронним підписом позичальника. 
Кредит надавався у розмірі 6000 грн безготівковій формі шляхом його перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані відповідачем кредитору з метою отримання кредиту. В подальшому 25.04.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 250425, у відповідності до умов якого позивач набув право вимоги до боржників у вказаних у реєстрі боржників, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №35148-12/2024 в загальній сумі 24300 грн. 
18.12.2024 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 73694412, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 16000 грн на строк 30 днів з процентною ставкою 0,25% в день, комісія за надання кредиту 15% від суми кредиту - 2400 грн, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути таку ж саму суму грошей у день закінчення строку та сплатити проценти за користування кредитом. 
27.03.2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №27/03/25 у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло про вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №6 від 27.05.2025 року до вказаного договору до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27280 грн.
Відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка складається із заборгованості:
за кредитним договором №35148-12/2024 у розмірі 24300 грн, з яких 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6300 грн – сума заборгованості за процентами, 12000 грн – сума заборгованості за штрафом; 
за кредитним договором №73694412 у розмірі 27280 грн з яких 16000 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1200 грн – сума заборгованості за процентами; 7680 грн – сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом; 2400 – комісія за надання кредиту. Загальний розмір заборгованості становить 51580 грн. 
Короткий зміст оскаржуваного рішення 
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2025 року задоволено частково позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Суд стягнув з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 31747,00 грн, з яких: за кредитним договором №35148-12/2024 від 16.12.2024 року заборгованість в розмірі 12 147 (дванадцять тисяч сто сорок сім) грн, з яких: за основною сумою боргу - 6 000 (шість тисяч) грн, заборгованість за відсотками – 6 147 (шість тисяч сто сорок сім) грн; за кредитним договором 73694412 року від 18.12.2024 року заборгованість в сумі 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн, з яких: 16 000 (шістнадцять тисяч) грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 200 (одна тисяча двісті) грн - заборгованість за відсотками та 2 400 (дві тисячі чотириста) грн – заборгованість за комісією за надання кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. 
Короткий зміст апеляційної скарги
Відповідач ОСОБА_1 з таким рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу у якій зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушеннями норм процесуального та матеріального права, оскільки розглянув справу без належного повідомлення відповідача, чим фактично позбавив його можливості реалізувати право на захист, а також не забезпечив повного і всебічного з`ясування обставин справи. 
Водночас позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення відповідачем кредитних договорів, його волевиявлення на їх підписання, а також фактичне отримання ним грошових коштів, що є обов`язковою умовою виникнення зобов`язань за кредитом. 
Надані позивачем розрахунки заборгованості мають односторонній характер і не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, у зв`язку з чим не можуть вважатися належними доказами існування та розміру боргу. 
Апелянт вважає, що за таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені позовні вимоги є недоведеними, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Позиція інших учасників справи
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Рішення суду у частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, тому у цій частині апеляційним судом не переглядається. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.
Фактичні обставини справи 
16.12.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №35148-12/2024, за умовами якого відповідач отримав у безготівковій формі на рахунок платіжної картки № НОМЕР_1 кредит у сумі 6 000 грн на строк 120 днів, з процентною ставкою – 1% в день, фіксована, яка застосовується в межах строку кредиту. Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_2 (а.с.7-11).
Згідно п. 3.2. договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за договором.
Відповідно до п. 3.3 договору, нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного у п. 1.2 договору.
Згідно п. 5.3. у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів товариство нараховує нейстойку у вигляді штрафу.
В Додатку №1 до договору зазначений графік платежів, в якому вказано інформацію про дату видачі кредиту – 16.12.2024 року, дати платежу – 14.04.2025 року, сума кредиту – 6 000 грн, процент за користування кредитом в загальній сумі 7200 грн, реальна річна процентна ставка – 3035,72 грн, загальна вартість кредиту – 13200 грн (а.с.12). 
Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом W952 та містить ідентичну договору інформацію про умови кредитування (а.с.11).
В підтвердження перерахування суми кредиту у матеріалах справи наданий лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі договору між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ «УПР» ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022 року, згідно якого 16.12.2024 року успішно прийнято платіж в сумі 6000 грн на номер картки НОМЕР_1 та вказану суму зараховано на вказану картку (а.с.15).
Апеляційним судом витребувано виписку про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_3 (банківська картка НОМЕР_4 ) за один банківський день 16 грудня 2024 року (а.с.131) відповідно до якої 16.12.2024 року на банківський рахунок зараховані кошти в розмірі 6000 грн з деталями операції Starfin_IPay.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Стар Файненс груп» за кредитним договором №35148-12/2024 від 16.12.2024 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 24300 грн, з яких 6000 грн - сума за основною сумою боргу, 6300 грн - сума заборгованості за процентами, 12000 – штраф (а.с.21-22).
25.04.2025 року між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №250425, у відповідності до вимог якого позивач набув право вимоги до боржників зазначених в реєстрі боржників, зокрема до відповідача за договором про надання фінансового кредиту номер №35148-12/2024 в загальній сумі 24300 грн, з яких 6000 грн - сума за основною сумою боргу, 6300 грн - сума заборгованості за процентами, 12000 – штраф, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу (витяг з договору на а.с.16-17,20).
18.12.2024 року між ТОВ “1 безпечне агентство необхідних кредитів” та відповідачем укладений договір позики № 73694412, згідно якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику власність грошові кошти на погодженої умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язаний повернути по законодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату - проценти від суми позики та комісію за надання кредиту. Сума кредиту - 16000 грн, строк кредиту - 30 днів, процентна ставка в день за користування позикою – 0,25%, тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту – 15% від суми кредиту в розмірі 2400 грн, дата повернення кредиту – 16.01.2025 року, проценти за понадстрокове користування кредитом – 4%, пеня – 4%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%. Вказаний договір був підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 20831 (а.с.27-33).
В додатку №1 до договору позики наведена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якого дата видачі кредиту 18.12.2024 року, дата платежу – 16.01.2025 року, кількість днів у розрахунковому періоді - 30, сума кредиту - 16000 грн, проценти за користування кредитом - 1200 грн (а.с.34).
Апеляційним судом витребувано виписку про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_5 (банківська картка НОМЕР_6 ) клієнта Акціонерного товариства «Приватбанк» ОСОБА_1 за два банківські дні 18 грудня 2024 року та 19 грудня 2024 року (а.с. 130) відповідно до якої 18.12.2024 року на банківський рахунок зараховані кошти в розмірі 16000 грн з деталями операції FUIB MoneyTransfer. 
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 73694412 за період з 18.12.2024 по 28.01.2025 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 27280 грн, з яких: 16000 грн - сума заборгованості за основною сумою, 1200 заборгованість за процентами, 7680 грн – проценти за понадстрокове користування позикою, 2400 грн - залишок по комісії (а.с.44-46).
27.03.2025 року між ТОВ“1 безпечне агентство необхідних кредитів” та ТОВ “ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу 27/03/25. Згідно пункту 1.1 цього договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові права грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання плати за позикою процент за порушення грошового зобов`язання право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників підстави виникне право грошової вимоги до боржників грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (витяг з договору на а.с.37-38).
Згідно пункту 1.2 цього договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні право вимоги.
Згідно додаткової угоди №4 до договору факторингу 27/03/25 від 27.03.2025 року загальна сума прав вимог що відступаються відповідно до реєстру боржників №5 – 45126502,05 грн, реєстру боржників №6 – 61217547,37 грн. Дана додаткова угода набирає чинності та дії з дня її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору . Положення даної додаткової угоди діють виключно для реєстрів боржників №5 та №6. (а.с.39).
У відповідності до витягу з реєстру боржників №6 від 27.05.2025 року до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025 року за боржником ОСОБА_1 рахується заборгованість за договором позики № 73694412 в загальній сумі 27280 грн (а.с.43).
Застосовані норми права 
Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 вказаного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20.
Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апелянта про те, що він не отримував ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, внаслідок чого був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Так, при прийнятті позовної заяви та відкритті провадження у справі суд в ухвалі від 10.10.2025 року визначив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами справи. 
Наявним у матеріалах справи супровідним листом Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2025 року та долученим до справи трекінгом поштового відправлення R067040382272 підтверджується, що судом 04.11.2025 року направлено відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання, проте поштове відправлення з відміткою від 29.11.2025 року «одержувач відсутній за вказаною адресою» повернуто на адресу суду. 
В постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 725/7357/21 зазначено, що за змістом пункту 4 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученим судове рішення вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Таким чином, наявність трекінгу поштового відправлення з відомостями про відсутність адресата за вказаною адресою, підтверджує вручення 29 листопада 2025 року копії ухвали Тисменицького районного суду від 10 вересня 2025 року адресату ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно відомостей Єдиного державного демографічного реєстру. 
Кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц. 
Наявні у матеріалах справи докази в сукупності підтверджують факт перерахування відповідачу ОСОБА_1 16.12.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 6000,00 грн на картку № НОМЕР_4 ; 18.12.2024 року ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 16 000,00 грн на картку № НОМЕР_6 . 
Відповідач будь-яких доказів того, що вказані картки на момент укладення договорів та здійснення перерахування коштів йому не належали, не надав. Відповідно до інформації, наданої банківською установою, зазначені платіжні картки були емітовані на ім`я відповідача. Таким чином, саме ОСОБА_1 несе відповідальність за операції, здійснені з використанням цих карток.
Щодо нарахованої кредитором заборгованості за кредитним договорами слід зазначити наступне. 
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Обидва кредитні договори укладено після набрання чинності вказаним Законом (16 грудня 2024 року, 18 грудня 2024 року), тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
За Договором про надання фінансового кредиту від 16.12.2024 року №35148-12/2024 сума заборгованості за тілом кредиту становить 6000,00 грн. Відповідач суму кредиту у встановлений кредитним договором 120-денний строк не повернув. 
З урахуванням денної процентної ставки в розмірі 1%, розмір нарахованих процентів за користування кредитом становить 7200 грн (6000 грн *1% * 120 днів). Відповідачем сплачено у погашення процентів за кредитом 1053 грн (9 грн*117 днів). 
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що з відповідача за кредитним договором від 16.12.2024 року №35148-12/2024 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6000 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 6147 грн (7200 грн -1053 грн). 
У задоволенні позову в частині стягнення штрафу за договором від 16.12.2024 року №35148-12/2024 у розмірі 12000 грн судом відмовлено. 
Згідно Договору від 18.12.2024 року №73694412 сума заборгованості за тілом кредиту становить 16000,00 грн.
У матеріалах справи відсутні докази здійснення погашення боржником заборгованості за цим договором. 
З урахуванням денної процентної ставки в розмірі 0,250%, розмір нарахованих процентів за 30-денний період становить 1200 грн (16000 грн *0,250% * 30 днів). Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що з відповідача за кредитним договором від 18.12.2024 року №73694412 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16000 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 1200 грн. 
У задоволенні позову у частині стягнення процентів у розмірі 7680 грн за договором від 18.12.2024 року №73694412, які позивач визначив як проценти за понадстрокове користування кредитом судом відмовлено. 
Щодо встановленої договором від 18.12.2024 року №73694412 комісії за надання кредиту слід зазначити наступне. 
Згідно з п. 6.2. кредитного договору від 18.12.2024 року №73694412 за надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію, яка нараховується в день настання кредиту та підлягає сплаті позичальником у останній день користування кредитом. Розмір комісії, яка нараховується за надання кредиту визначений п.п.2.2.4 п.2.2. договору та становить 15% від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 2400 грн. Комісія за надання кредиту, яка підлягає сплаті позичальником включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодовець під час розгляду заявки на надання кредиту. Вона підлягає оплаті виключно у випадку задоволення такої заявки та укладення договору. 
Закон України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року, пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» викладено в такій редакції, відповідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21).
Оскільки, комісія згідно умов кредитного договору від 18.12.2024 року №73694412 є одноразовим платежем, не сплачена відповідачем та відповідає умовам договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення її з відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 31747 грн, з яких за кредитним договором №35148-12/2024 від 16.12.2024 року заборгованість в розмірі 12 147 грн, з яких: за основною сумою боргу - 6 000 грн, заборгованість за відсотками – 6 147 грн; за кредитним договором №73694412 року від 18.12.2024 року заборгованість в сумі 19 600 грн, з яких: 16 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 200 грн - заборгованість за відсотками та 2 400 грн – заборгованість за комісією за надання кредиту.
З врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375,381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васютин Ярослав Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач  І.О. Максюта 
Судді:      Л.В. Василишин 
В.М. Барков