Справа № 373/2411/25
Провадження № 2/373/146/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року    м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Хасанової В.В.,
секретаря судового засідання Шинкаренко А.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути із відповідача 11075 грн 60 коп. 3% річних та 111600 грн 73 коп. інфляційних втрат за невиконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду та на підставі якої видано виконавчий лист, про відшкодування позивачеві коштів в сумі 29390 гривень, та судові витрати по справі.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 17.08.2012 між нею та відповідачем була укладена мирова угода, затверджена ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, яка набрала законної сили 28.08.2012, відповідно до якої відповідач зобов`язувався відшкодувати позивачу кошти в сумі 29390 грн. На виконання зазначеної мирової угоди 22.01.2013 було видано виконавчий лист та надано для примусового виконання до Переяславського ВДВС. На даний час відкрито виконавче провадження № 78751353, грошові кошти не стягнуті. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, зазначає, що наявність судового рішення не припиняє нарахування санкцій. Так, термін прострочення складає 4585 днів, з 22.01.2013 по 11.08.2025, 3% річних за цей період становить 11075,60 грн, інфляційні втрати – 111600,73 грн.
Ухвалою суду від 19.09.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 13.10.2025 викликано сторони в судове засідання на 06.11.2026 о 13:30. 
06.11.2025 судове засідання не відбулося в зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні суду. Розгляд справи відкладено до 20.11.2025 о 10:15.
20.11.2025 судове засідання відкладено до 11.12.2025 о 11:30 в зв`язку з неявкою сторін по справі.
Відповідно до Розпорядження № 137 від 19.12.2025 у зв`язку із звільненням судді Переяславського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 у відставку та відрахуванням з 10.12.2025 зі штату Переяславського міськрайонного суду Київської області здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого призначено головуючу суддю Хасанову В.В.
Ухвалою судді від 05.03.2026 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судове засідання на 09.04.2026 о 09:00.
В судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити повністю. 
Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні цивільної справи № 2-623 за 2012 рік 17.08.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена мирова угода, затверджена ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.08.2012, відповідно до якої ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 своє право на його розсуд і по ним визначеній ціні здійснити відчуження недобудованого магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , торгівельне місце № 8, зобов`язуючись надавати сприяння в оформленні необхідних документів тощо. Відповідач ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання на протязі одного місяця здійснити продаж недобудованого магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , торгівельне місце № 8 та відшкодувати ОСОБА_1 кошти в сумі 29390 грн, витрачені нею на будівництво.
Доказів виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за мировою угодою, у справі не міститься.
Оскільки відповідач не виконав грошове зобов`язання за угодою, укладеною між ним та ОСОБА_1 17.08.2026 і затвердженою ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21.08.2012, позивач просила стягнути з нього 3% річних в розмірі 11075,60 грн та інфляційні втрати в розмірі 111600,73 грн за 4585 днів, з яких складається термін прострочення, а саме, з 22.01.2013 по 11.08.2025.
Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму прострочених грошових зобов`язань з відшкодування за порушення грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 202 ЦК України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, яка відповідно до ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.
Право сторін на укладання мирової угоди передбачено ст. 207 ЦПК України. Мирова угода – це угода, яка укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
В постанові ВП ВС від 19.01.2021 у справі № 9161/661/20 викладено правову позицію, згідно з якою мирова угода у позовному провадженні – це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах, тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правових конфлікт самостійними (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії цивільного процесу. На відміну від звичайного договору, мирова угода укладається в процесі розгляду справи в суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством. 
Тобто, мирова угода не є договором у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано положеннями ЦПК України, проте, вона має на меті припинення спору на умовах, погоджених сторонами та затверджених судом (постанова ВП ВС від 24.04.2018 у справі № 904/8731/17).
Відтак, сторонами при укладенні мирової угоди у справі № 373/2411/25 було досягнуто згоди щодо вирішення спору іншим шляхом, застосовуючи ті заходи, які були зазначені у тексті мирової угоди. 
Статтею 208 ЦПК України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.
Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".
У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
Позивач та відповідач, укладаючи мирову угоду, дійшли згоди, що відповідач ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання протягом одного місяця здійснити продаж недобудованого магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , торгівельне місце № 8 та відшкодувати ОСОБА_1 кошти в сумі 29390 грн, витрачені нею на будівництво.
Зобов`язання зі сплати коштів, які виникли з умов мирової угоди та стягнення яких присуджено рішенням суду, є грошовими, оскільки за змістом статтей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях. Отже, зважаючи на правову природу цих правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанова ВС від 15.03.2018 у справі № 910/9978/15).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст. 526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
В свою чергу, правомірність заявлених вимог на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України залежить від факту прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем протягом заявленого періоду нарахування згідно із ст. 610 ЦК України (порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), ст. 611 ЦК України (у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання) та ч. 2 ст. 612 ЦК України (боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріали справи свідчать, що позивач за прострочення виконання зобов`язань нарахував відповідачу 3% річних за загальний період з лютого 2013 року по червень 2025 року та інфляційні втрати за цей же період.
Загальний розмір 3% річних становить 11075,60 грн. Суд погоджується з таким розрахунком позивача і вважає його арифметично правильним.
Відповідач проти заборгованості перед позивачем чи розрахунку інфляційних втрат та 3% річних не заперечив, будь-яких контррозрахунків не надав.
Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263 – 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 11 075 (одинадцять тисяч сімдесят п`ять) гривень 60 копійок та інфляційні втрати в розмірі 111 600 (сто одинадцять тисяч шістсот) гривень 73 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 226 (одна тисяча двісті двадцять шість) гривень 76 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП відсутній, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя       В.В.Хасанова