Справа №345/3138/26 
Провадження № 2/345/2411/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.06.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
27.05.2026 ТОВ «Споживчий центр» (далі - Товариство) звернулося із позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2025 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано пропозицію про укладення кредитного договору, заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором №25.12.2025-100002222 від 25.12.2025 надано строком на 140 днів. Дата повернення кредиту – 13.05.2026 з можливістю продовження (пролонгації) строку кредитування за певних умов. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 16 600,00 грн., яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідачка не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити. Не заперечує щодо можливості ухвалення судом заочного рішення.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.06.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В установлений судом строк відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому підтвердила факт укладення кредитного договору з Товариством, отримання нею картковий банківський рахунок від кредитодавця 5 000,00 грн. Зазначила, що на виконання умов договору здійснила лише один платіж в сумі 1 400,00 грн, чим допустила виникнення заборгованості. Просила суд врахувати, що значну частину боргу становить одноразова комісія та проценти, нараховані згідно з вимогами ст.625 ЦК України. Зважаючи на принципи справедливості, розумності та добросовісності просила суд зменшити розмір боргу (без зазначення у який спосіб) до 8-9 тис.грн. 
23.06.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, виготовлення повного тексту якого відкладено на строк не більше п`яти днів.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав.
Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 3 ст. 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачка уклала кредитний договір №25.12.2025-100002222 від 25.12.2025 із ТзОВ «Споживчий центр» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. перераховані на банківську платіжну картку відповідача (маска картки № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 960386173, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-2205 від 22.05.2026. Кредитні кошти надано строком на 140 днів. Пунктом 6 договору визначена процентна ставка за користування позичальником грошовими коштами: 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит;
Комісія, пов`язана з наданням Кредиту – як плата за надання кредиту становить 20% від суми кредиту та дорівнює 1 000,00 грн; комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту і сплачується згідно з графіком платежів (п.7).
Кредитний договір не передбачає здійснення позичальником на користь Товариства інших платежів за користування кредитними коштами, крім процентів та одноразової комісії. 
Графік платежів (п.12) передбачає здійснення позичальником на користь Товариства 10 чергових платежів щоразу через 14 календарних днів, перший з яких припадає на 07.01.2026, останній – 13.05.2026. При цьому повернення основної суми кредиту позичальник повинен здійснити у складі 3-10-го чергових платежів, одноразову комісію – 1-3-го відповідних платежів.
Відповідачка в особистому кабінеті на сайті Товариства після ознайомлення з пропозицією (офертою) кредитодавця подавала заявку на отримання кредиту, а згодом погодилася з відповіддю (акцептом) про прийняття умов кредитного договору, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Також ТзОВ «Споживчий центр» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор Е412, при введенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов зазначеного вище кредитного договору.
Відповідно до п.15 кредитного договору його сторони домовились, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема, зобов`язання зі сплати кредиту/його частини та/або процентів/їх частини та/або комісії(їй)/ її(їх) частини (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170 000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Кредитодавець має право нараховувати вказані проценти річних, починаючи з першого дня прострочення виконання зобов`язання (в тому числі, якщо прострочення виконання виникло до закінчення строку, на який надається кредит) за кожен день прострочення його виконання. Базою нарахування вказаних процентів є сума простроченого грошового зобов`язання. 
Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України.
Згідно з розрахунком Товариства станом на 20.05.2026 сума боргу позичальника перед кредитором становить 16 600,00 грн., з яких заборгованість: за тілом кредиту – 5 000,00 грн, за нарахованими процентами – 6 300,00 грн, за комісією, пов`язаною із наданням кредиту – 588,63 грн та за процентами, які нараховані відповідно до ст.625 ЦК України – 4 711,37 грн. Розрахунок підтверджує, що ОСОБА_1 здійснила 14.01.2026 один платіж в сумі 1 400,00 грн, інших платежів на користь Товариства немає.
Отже, відповідачкою умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, що дає суду підстави для задоволення позову в частині стягнення неповернутої основної суми (тіла) кредиту і нарахованих процентів, але в меншому розмірі, ніж заявлено Товариством.
Насамперед суд не погоджується із аргументами Товариства про правомірність нарахування ОСОБА_1 одноразової комісії за надання кредиту з огляду на нікчемність умови кредитного договору про необхідність її сплати відповідно до положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII (далі – Закон №1734). Позивачем не доведено, за які конкретно супутні послуги кредитодавцем нараховано відповідний платіж, а так само погодження таких послуг зі споживачем. При цьому враховуються висловлені у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 (справа №740/3852/19) та від 31.08.2022 (справа № 202/5330/19) правові позиції, які є релевантними до обставин цієї справи.
Крім того, відповідно до п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань.
Ця особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування.
У періоди нарахування відповідачці процентів за ст.625 ЦК України діяв воєнний стан, уперше введений з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану №2102-ІХ від 24.02.2022», який неодноразово продовжувався й триває до сьогодні.
Таким чином, позовні вимоги Товариства до ОСОБА_1 про стягнення 4 711,37 грн нарахованих за ст.625 ЦК України процентів також не можуть бути задоволені.
При цьому ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова 
У частині третій ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16, який є обов`язковим до застосування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України своєму рішенні (справа № 1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Здійснюючи перерахунок невиконаних позичальником ОСОБА_1 грошових зобов`язань в частині повернення основної суми (тіла) кредиту та нарахованих процентів, суд виходить із того, що відповідно до приписів ч.1 ст.16 Закону № 1734 споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено лише обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення та на вимогу споживача надати йому новий графік платежів. Договором про споживчий кредит може встановлюватися порядок дострокового повернення споживчого кредиту з урахуванням положень частини третьої цієї статті, що забороняє кредитодавцю відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту.
У цій справі 1-й черговий платіж зі сплати процентів (про неправомірність встановлення позичальнику комісії йшлося раніше) в розмірі 700,00 грн мав бути внесений позичальником 07.01.2026, 2-й – 21.1.2026, 3-й – 04.02.2026 ітд. 
У період між 1-м та 2-м черговими платежами 14.01.2026 позичальником внесено 1 400,00 грн. Сплаченою сумою позичальник погасила наявну заборгованість зі сплати процентів в сумі 700,00 грн, строк сплати якого було прострочено після 07.01.2026. Станом на 14.01.2026 строк сплати 2-го чи будь-якого іншого чергового платежу не настав, як і не настав сплати коштів, які б включає повернення основної суми (тіла) кредиту.
Сплачуючи надмірну суму грошових коштів позичальник розраховував таким чином, що надмірно внесені суми будуть зараховані в рахунок дострокового повернення тіла кредиту, який виступає базою нарахування процентів у межах всього строку кредитування.
Після здійсненого судом перерахунку заборгованість відповідачки перед Товариством складе загалом 9 718,00 грн (25.12.2025-07.01.2026: до сплати за 14кд. – 700,00 грн; 14.01.2026-внесено 1 400,00 грн. Відтак, розмір неповернутого кредиту зменшиться до 4 300,00 грн або 5 000,00-700,00. Надалі, 4 300,00х0,01=43,00грн/день; 140кд.-14кд.=126кд.; 43,00х126кд.=5 418,00 грн). 
Питання розподілу судових витрат вирішити згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, врахувавши необхідність стягнення з відповідача частини боргу (58,54% від ціни позову).
Водночас, Товариством подано заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про надання можливості упродовж п`яти днів після ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи надати документи, що підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої становить 6 000,00 грн.
Керуючись ст.263-265,268,354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором №25.12.2025-100002222 від 25.12.2025 у розмірі 9 718,00 грн, з яких 4 300,00 грн - тіло кредиту та 5 418,00 грн нараховані, але не сплачені проценти.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1 558,56 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 29.06.2026.

Суддя