Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Справа№200/2322/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368); Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159); третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 1346010) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач 1); Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (відповідач 2); третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Позивач просить суд: 1) рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04 березня 2026 року № 056550007118 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18 березня 2026 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 1 з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) визнати неправомірними та скасувати; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 16 липня 1993 року по 30 липня 1994 року на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів» та з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал»; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року та з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути мою заяву від 24 лютого 2026 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №1 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 березня 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області було прийнято рішення № 056550007118 про відмову в призначенні їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яке мотивоване тим, що ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, та звернулася до органів Пенсійного фонду раніше ніж за місяць до дати досягнення пенсійного віку, яку Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області було визначено як 10 липня 2034 року. Пільговий стаж за Списком № 1 Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області не зарахований.
18 березня 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду в місті Києві було прийнято рішення № 056550007118 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яке мотивоване тим, що позивач не досягла пенсійного віку, та звернулася до органів пенсійного фонду раніше ніж за місяць до дати досягнення пенсійного віку, яку Головним управлінням Пенсійного фонду в місті Києві було визначено як 10 липня 2034 року. Пільговий стаж за Списком № 1 Головним управлінням Пенсійного фонду в місті Києві не зарахований. 
Позивач вказує на те, що як Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області так і Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» (Список № 1) з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) було розглянуто як заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_1 вважає. що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04 березня 2026 року № 056550007118 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18 березня 2026 року щодо відмови в призначенні пільгової пенсії є неправомірними, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.
03 квітня 2026 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , просив суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог мотивуючи це наступним.
Заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Згідно із пунктом 1.7. Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
24 лютого 2026 року позивач звернулась через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Умови для призначення пенсії за віком регламентовані статтею 26 Закону № 1058.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 становить 35 років.
Вік ОСОБА_1 на дату звернення (24.02.2026 року) склав 51 рік 07 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.
З урахуванням наведеного, 04.03.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 056550007118 про відмову в розгляді заяви про призначення пенсії від 24.02.2026 року відповідно до Закону № 1058.
Отже, представник відповідача 2 вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог Позивача
Крім того, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зазначив, що в оскаржуваному рішенні від 04.03.2026 року № 05655007118 питання щодо зарахування та/або відмови в зарахуванні періодів роботи до страхового/пільгового стажу позивача не розглядалось з огляду на те, що позивачем не дотримано вимог пункту 1.7. Порядку № 22-1. Тому, на думку представника відповідача 2, вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Головного управління від 04 березня 2026 року № 056550007118 є безпідставною та задоволенню не підлягає. Одночасно, вимога позивача про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 16 липня 1993 року по 30 липня 1994 року на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 07 Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.03.2026 року 11 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів» та з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал» та зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року та з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі є безпідставною та передчасною.
Відтак, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вважає, що вимоги позовної заяви такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість. Одночасно, дії відповідача 2 вважає такими, що в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало пояснення по справі, в яких зазначило наступне.
Пенсійний вік відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.
Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 35 років.
Відповідно до пункту 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
10 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася засобами ВЕБ порталу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.
Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.
Позивач до заяви додаткових документів не надавала. Згідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж складає 22 роки 8 місяців 26 днів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.03.2026 року № 056550007118 винесено рішення про відмову, у зв`язку з недосягненям пенсійного віку 60 років.
ОСОБА_1 повторно надає заяву від 21.03.2026 року № 4007 про призначення пенсії.
Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області винесено рішення від 30.03.2026 року № 056550007118 про відмову в призначенні пенсії.
За результатами розгляду документів електронної пенсійної справи виявлено наступне.
Відповідно трудової книжки НОМЕР_2 дата заповнення 24.11.1992 року вбачається, що позивач могла працювати на роботах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, за умови зайнятості на таких роботах протягом повного робочого дня та за умови підтвердження зайнятості в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці результатами атестації робочих місць.
ОСОБА_1 рекомендовано: для розгляду заяви, щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», необхідно надати уточнюючу довідку про зайнятість повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України), та накази про результати атестації робочих місць
Представник третьої особи зазначив, що відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058 передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.
Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий та спеціальний стаж Позивача, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження органів Фонду, якими останні наділені як юридичні особи публічного права.
З урахуванням викладеного у поясненнях, представник третьої особи вважає, що оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, був повідомлений про розгляду справи судом засобами електронної пошти, своїм правом не скористався та не надав суду відзив на позовну заяву. 
У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
24 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список № 1) з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04 березня 2026 року № 056550007118 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яке мотивоване тим, що вона не досягла пенсійного віку, та звернулася до органів Пенсійного фонду раніше ніж за місяць до дати досягнення пенсійного віку, яку відповідачем 2 було визначено як 10 липня 2034 року. Пільговий стаж за Списком № 1 та Списком № 2 відповідачем 2 не зарахований.
Вважаючи те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області помилково розглянуло позивача заяву як заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не як заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список № 1) з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), ОСОБА_1 10 березня 2026 року повторно звернулася до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Список № 1) з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.
18 березня 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду в місті Києві прийнято рішення № 056550007118, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яке мотивоване тим, що вона не досягла пенсійного віку, та звернулася до органів Пенсійного фонду раніше ніж за місяць до дати досягнення пенсійного віку, яку відповідачем 1 було визначено як 10 липня 2034 року. Пільговий стаж за Списком № 1 відповідачем 1 не зарахований.
Як вбачається з рішення Головного управлінням Пенсійного фонду в місті Києві прийнято рішення від 18 березня 2026 року № 056550007118: страховий стаж ОСОБА_1 – 22 роки 08 місяців 26 днів, пільговий стаж за Списком № 2 – не визначено, пільговий стаж за Списком № 1 – не визначений.
Як вбачається з розрахунку пільгового стажу ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві області не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 1 наступні періоди роботи: з 16 липня 1993 року по 30 липня 1994 року на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі; з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів»; з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал» .
Також Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві області не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року та з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі.
Причини не зарахування цих періодів до пільгового стажу за Списком №1 та Списком № 2 не вказані в спірних рішеннях про відмову в призначені пенсії.
Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вона: з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року працювала на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному завод (записи трудової книжки № 1); з 16 липня 1993 року по 30 червня 1994 року працювала на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі (запис трудової книжки № 2); з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року працювала на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі (записи трудової книжки №№ 3, 4); з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року працювала на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів» (записи трудової книжки №№ 5, 6); з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року працювала на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал» (записи трудової книжки №№ 13, 14).
Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Водночас, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
З 01.01.2004 року цим законом є Закон №1058, який був прийнятий на зміну положенням Закону № 1788.
Отже, оскільки і Закон № 1058, і Закон № 1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону № 1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.
За приписами пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788 (в редакції до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, далі - Закону № 213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Приписи пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788 (в редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ) обумовлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148 від 03.10.2017 року (далі по тексту - Закон № 2148), внесено зміни до тексту Закону № 1058 зокрема вказаний закон доповнено статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону № 1788 у редакції Закону № 213 та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України що до пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII
Частиною другою резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду обумовлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Крім того, частиною третьою вказаного рішення обумовлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам».
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення), одночасно Конституційний Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 року за результатами перегляду зразкової справи № 360/3611/20, дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
Як встановлено судом, позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку та мала загальний страховий стаж – 22 роки 8 місяців 26 днів, в тому числі Списком № 1 – не врахований відповідачами, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах з посиланням на недосягнення нею 60-річного пенсійного віку, визначеного ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, є протиправним.
Щодо не врахування відповідачами при розгляді заяви про призначення пенсії до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періодів її роботи з 16 липня 1993 року по 30 липня 1994 року на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів» та з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал» та за Списком № 2 періодів роботи з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року та з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі, суд зазначає наступне.
Як вбачається з записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року працювала на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному завод (записи трудової книжки № 1); з 16 липня 1993 року по 30 червня 1994 року працювала на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі (запис трудової книжки № 2); з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року працювала на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі (записи трудової книжки №№ 3, 4); з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року працювала на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів» (записи трудової книжки №№ 5, 6); з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року працювала на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал» (записи трудової книжки №№ 13, 14).
Приписами статті 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, зазначені записи в трудовій книжці позивача є достатнім для зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, надання уточнюючих довідок підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 року по справі № 569/16691/16-а, від 01.01.2022 року по справі № 620/1178/19 та інших.
Крім того, суд зазначає, що Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Професія «апаратника фільтрації» цеху барієвих сполук віднесена до Списку №1 Розділ VІІІ Пункт А підпункт 1, відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, та Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, код посади 1080А010 а також відповідно до Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Посада атестована на підприємстві Костянтинівський державний хімічний завод відповідно до Наказу № 166 від 01 червня 1994 року за Списком № 1.
Професія «укладальника пакувальника» віднесена до Списку № 2 Розділ VІІІ Пункт А підпункт 1, відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, та Розділ Х, Підрозділ А, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, код посади 2110А020. Посада атестована на підприємстві Костянтинівський державний хімічний завод відповідно до Наказу № 166 від 01 червня 1994 року за Списком № 2.
Професія «транспортувальника готової продукції» цеху виробництва скловолокнистих матеріалів віднесена до Списку № 1 Розділ XV Пункт 2 підпункт «а» код посади 1150102а-17531 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року а також Розділ ХV Пункт 2 підпункт 15.2а, відповідно до Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Посада атестована на підприємствах Орендне підприємство Костянтинівський Завод Скловиробів відповідно до Наказів про результати атестації робочих місць № 304-к від 08.06.1994 та № 582-к від 25.11.1999 та на підприємстві ТОВ ТК «Кристал» відповідно до Наказу № 648/к від 28 грудня 2004 року за Списком № 1.
Крім того, у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) за період з 2002 року по 2007 рік мається код «ЗПЗО13А1» що відповідає виконанню робіт зі шкідливими умовами праці за Списком № 1.
Отже, періоди з 16 липня 1993 року по 30 липня 1994 року на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів», та з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал» мали бути зараховані відповідачами до Списку №1, а періоди роботи з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року та з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі мали бути зараховані відповідачами до Списку № 2 оскільки факт роботи за списками № 1 та 2 за вказані періоди підтверджено трудовою книжкою з усіма необхідними записами, та Наказами про атестацію робочого місця, індивідуальними відомостями про застраховану особу та не спростовуються відповідачами по справі
Крім того, суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Крім того, працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення довідок про проведення атестації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а. При цьому Верховний суд відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві; Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області; третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, є таким що підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1064,96 грн (квитанція про сплату № 54KL-TFAK-E8FE від 28.03.2026 року).
Отже, враховуючи викладене, із врахуванням співмірності заявлених та задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 798,72 грн та 266,24 грн відповідно.
Керуючись ст.ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368); Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159); третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, код ЄДРПОУ 1346010) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159) від 04 березня 2026 року № 056550007118 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) від 18 березня 2026 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пільгової пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 24 лютого 2026 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 1 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), з урахуванням висновків суду у даному рішенні та зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періодів роботи з 16 липня 1993 року по 30 червня 1994 року на посаді «апаратника фільтрації» в цеху барієвих сполук в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 07 лютого 1996 року по 28 листопада 1996 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів» та з 22 жовтня 2002 року по 01 жовтня 2008 року на посаді «транспортувальника готової продукції» в цеху виробництва скловолокна в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна Компанія «Кристал»; та Списком № 2 періоди роботи з 19 листопада 1992 року по 15 липня 1993 року та з 01 липня 1994 року по 29 жовтня 1994 року на посаді «укладальника-пакувальника» в цеху фасування мінеральних добрив та кислот в Костянтинівському державному хімічному заводі.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 266 (двісті шістдесят шість) грн 24 коп.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (юридична адреса: 54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код ЄДРПОУ 13844159) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 798 (сімсот дев`яносто вісім) грн 72 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя І.М. Тарасенко