ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6957/26	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І. 	
Провадження № 33/817/262/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р. 
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
за участі:
- особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
- захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Колодія А.С.

розглянувши, матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Колодія А.С., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, ОСОБА_1 21 березня 2026 року о 23 год 05 хв в м. Тернополі по вул. Торговиця, 1В, керував електросамокатом "VEVI", перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Dragеr Alcotest 6820» №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 18.11.2026), на табло якого висвітило результат 0,82 проміле. З результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння згідний. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22.03.2026 серії ЕПР1 №620946 ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України та притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі адвокат Колодій А.С. вважає постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.04.2026 р. незаконною, оскільки остання суперечить положенням діючого законодавства та судовій практиці у спірних правовідносинах.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_1 статусу суб`єкта інкримінованого адміністративного правопорушення, розглянувши їх однобічно та викривлено. 
На думку апелянта, суд безпідставно визнав електросамокат механічним транспортним засобом, оскільки електросамокат марки «VEVI» моделі ES400B, яким керував ОСОБА_1 , оснащений електродвигуном потужністю 350 Вт, має максимальну швидкість 20 км/год та максимальне навантаження 100 кг., а ОСОБА_1 — його водієм, на якого поширюються вимоги розділом ІІ ПДР України, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про законність складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. 
Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, тому що в ньому зазначений транспортний засіб - електросамокатом "VEVI", проте не зазначено відповідної моделі самокату, також не надано технічних характеристик самокату та не визначено який тип двигуна і яким способом він приводиться в рух, що є обов`язковою умовою для визначення цього електросамоката як транспортного засобу в розумінні п. 1.10 ПДР України. 
Також стверджує, що суд першої інстанції фактично перебрав на себе функції сторони обвинувачення. 
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 . Та його захисника адвоката Колодія А.С., які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 620946 від 22.03.2026, який був предметом дослідження місцевого суду, ОСОБА_1 21 березня 2026 року о 23 год 05 хв в м. Тернополі по вул. Торговиця, 1В, керував електросамокатом "VEVI", перебуваючи в стані в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Dragеr Alcotest 6820» №ARHJ-0251 (повірка дійсна до 18.11.2026), на табло якого висвітило результат 0,82%о проміле. З результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння згідний.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його підпис, пояснень чи зауважень щодо протоколу не надано.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції встановлено, що причиною зупинки водія електросамоката, під керуванням як згодом було встановлено ОСОБА_1 , було те, що на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що по вул. Торговиця, на зупинці громадського транспортну, поблизу бару "Три Миколи" невідомі підлітки ледь не наїхали на неї на самокатах, на зауваження ображали заявницю. Працівник поліції повідомив водію причину зупинки, що ним не заперечувалось.
Вказане підтверджується даними реєстрації ЄО №14271 від 21.03.2026 яким встановлено, що 21.03.2026 о 23 год. 16 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що по вул. Торговиця, на зупинці громадського транспортну, поблизу бару "Три Миколи" невідомі підлітки ледь не наїхали на неї на самокатах, на зауваження ображали заявницю. (а.с. 9)
Також дані обставини стверджуються рапортом поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області від 22.03.2026, який досліджено апеляційним судом. (а.с. 8)
Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.
Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що працівники поліції спілкуючись із ОСОБА_1 , як з особою, яка керувала електросамокатом, виявили у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода. Вказана ознака була названа ОСОБА_1 та запропоновано водієві пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, на що ОСОБА_1 погодився. Після проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу результат огляду ОСОБА_1 становив 0,82 проміле. З результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 погодився та повідомив, що напередодні вживав алкогольні напої, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі відмовився (час 23:54:36). Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 

Доводи апеляційної скарги про те, що електросамокат не є механічним транспортним засобом, а тому на ОСОБА_1 не поширюються обов`язки водія, передбачені розділом ІІ ПДР України, а відтак він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №13-06 (далі - ПДР України).
Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій - четвертій статті 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно пункту 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Таким чином, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електросамокат, і в вузькому - механічний транспортний засіб.
У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023, касаційна інстанція зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Окрім того, відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року визначено поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Електросамокат відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» відноситься до легкого персонального електричного транспортного засобу.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів, а не лише механічних транспортних засобів.
Системний аналіз вищевказаних положень законодавства свідчить про те, що електросамокат відноситься до транспортних засобів, а тому ОСОБА_1 як водій даного транспортного засобу зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху та за порушення яких нести передбачену законом відповідальність.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про те, що поліцейськими не встановлено марку та тип електричного самоката, на якому пересувався ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП саме за фактом порушення пункту 2.9 ПДР України, тобто за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак його вина полягає у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Як убачається зі змісту правової норми, відповідальність за керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння поширюється на осіб, які керують будь-якими транспортними засобами, без поділу їх на механічні, електричні чи інші види. Електросамокати, електроскутери та інші подібні засоби пересування визнаються транспортними засобами, а особи, які ними керують, зобов`язані дотримуватись вимог безпеки дорожнього руху, зокрема, проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.
За таких обставин, відсутність у матеріалах справи відомостей про марку, модель чи тип електросамоката сама по собі не свідчить про відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та не має правового значення для кваліфікації його дій. Зазначення або не зазначення цих даних у протоколі не впливає на встановлення події адміністративного правопорушення.

Що стосується твердження апелянта про необхідність участі у провадженні "сторони обвинувачення", то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст.7 КУпАП, яким регламентовано порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, участь прокурора під час розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачена лише у випадках, коли прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Наразі чинним законодавством України не передбачено участь сторони обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р №1452/735 та “Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду” затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Колодія А.С. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2026 р. щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя