Унікальний номер справи 381/1453/26
Номер апеляційного провадження 33/824/2539/2026
Суддя суду першої інстанції В. Л. Питель - Тьолушкіна
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

04 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2026 року про притягнення 

ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, 
адреса місця проживання: 
АДРЕСА_1 

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
у с т а н о в и в :

Постановою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2026 року визнано       ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Накладено на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп. Стягнутоз      ОСОБА_1 на користь держави 665 грн 60 коп судового збору.
Згідно постанови, ОСОБА_1 , обіймаючи по 13.10.2025 посаду майстра лісу Комарівського лісництва Макарівського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VІІ та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону №1700-VII, в порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції» №1700-VII, несвоєчасно 01.12.2025, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частини 1 статті 172- 6 КУпАП.
Таким чином, відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції» (далі по тексту Закон №1700-VII, Закон)   ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону.
Тому, згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону, приміткою до ст. 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 65-1 Закону за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Законом України від 20.09.2023 № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», який набрав чинності 12.10.2023, відновлено декларування у порядку та строки, що визначені ст. 45 Закону.
Абзацем 1 ч. 2 ст. 45 Закону визначено, що особи, зазначені у п. 1, пп. «а», «в» - «ґ» п. 2 ч. 1 ст. З Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Відповідно до пп. 2 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08.11.2023 № 252/23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2023 за № 1965/41021, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності.
Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.
Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.
Днем припинення діяльності є останній день виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відлік строку подання декларації при звільненні починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем припинення діяльності.
Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію при звільненні за період 01.01.2025 - 13.10.2025 в термін до 12.11.2025 та щорічну декларацію за 2025 рік в термін до 31.03.2026.
Згідно з відомостями з Реєстру декларацій, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями - з 01.01.2025 - 13.10.2025) при звільненні з посади майстра лісу Комарівського лісництва лише 01.12.2025.
Так, вина    ОСОБА_1 підтверджується його письмовими поясненнями, які узгоджуються з наданими судупоясненнями, даними, що містить декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями - з 01.01.2025 - 13.10.2025) -    ОСОБА_1 , яка була подана останнім 01.12.2025 о 17 год 39 хв, листом Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій НАЗК №47-05/4897-26 від 27.01.2026, повідомленням Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання    ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні; наказом № 2419-К від 10.10.2025 про звільнення   ОСОБА_1 з посади майстра лісу Комарівського лісництва Макарівського надлісництва, 13.10.2025 за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України; скріншотом з Єдиного державного реєстру декларацій та роздруківкою в якій відображена послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив   ОСОБА_1 у період з 13.10.2025 по 02.12.2025; наказом № 221-К від 13.12.2024 про призначення    ОСОБА_1 на посаду майстра лісу обходу № 2 Комарівського лісництва Макарівського над лісництва з 01.01.2025,наказом № 1100-К від 12.06.2025 про переведення    ОСОБА_1 на посаду майстра лісу обходу № 3 Комарівського лісництва Макарівського надлісництва з 01.01.2025,повідомленням № 159 від 13.10.2025, яке було адресоване та направлено 13.10.2025 на адресу місця проживання    ОСОБА_1 та в якому було зазначено, що останній є суб`єктом декларування та повинен подати декларацію при звільненні за період 01.01.2025 - 13.10.2025 в термін до 12.11.2025 та щорічну декларацію за 2025 рік в термін до 31.03.2026.
Про наявність поважних причин, які б завадили своєчасному поданню декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями - з 01.01.2025 - 13.10.2025) ОСОБА_1 не повідомив Національне агентство.
Встановлений ст. 45 Закону обов`язок подання суб`єктами декларування декларацій є імперативним і не ставиться Законом в залежність від будь-яких обставин (в тому числі, технічної, фізичної можливості суб`єкта декларування його реалізувати, внаслідок бездіяльності самого суб`єкта декларування, незнання закону тощо).
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Обов`язок належної підготовки суб`єкта декларування для своєчасної подачі декларації покладається на самого суб`єкта декларування.
Для кваліфікації несвоєчасного подання декларації як адміністративного правопорушення необхідна наявність двох обставин, а саме: сам факт несвоєчасного подання та відсутність у суб`єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.
Тому лише сукупність факту несвоєчасного подання декларації та відсутність при цьому поважних причин у суб`єкта декларування утворює склад адміністративного правопорушення, без наявності якого провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю (ст. 247 КУпАП).
Як вбачається із матеріалів справи, технічних несправностей та перебоїв у роботі Реєстру, які б завадили поданню декларації у визначений Законом період, не зафіксовано.
Таким чином, поважних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, при звільненні, в ході збору матеріалів по даному факту не встановлено.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, декларація при звільненні.
Не погоджуючись з постановою судді,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді в частині накладення штрафу, звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю правопорушення або обмежитись усним зауваженням.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
ОСОБА_1 зазначив, що усвідомлює, що сталося порушення вимог законодавства, однак щиро розкаюється, він не мав наміру уникнути фінансового моніторингу доходів. 
Вважає, що вказані обставини знижують суспільну шкоду вчиненного правопорушення, що не становить великої суспільної небезпеки, а також цим праворушенням не було завдано збитків державним чи суспільним інтересам, а вчинене правопорушення можна вважати малозначним. Просив при перегляді справи врахувати практику з розгляду аналогічних справ.
Також вказує на те, що судом невірно застосовано санкцію статті 172-6 КУпАП та помилково вказано, що вона передбачає лише стягнення у виді штрафу. Покарання у виді штрафу виглядає не як засіб виховання, а як надмірний тягар, шо непропорційно впливає на його подальшу долю.
Звернув увагу на те, що органом, який склав протокол не надано суду доказів про наявність в його діях умислу направленного на порушення ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор Грушковський В. Ю. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, постанову судді просив залишити без змін як законну та обгрунтовану.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання втретє не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Від його захисника Ничик А. В. вкотре надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому процесі.
Так, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
З метою дотримання процесуальних строків, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності належно повідомленої про розгляд справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Ничик А. В., оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Переглянувши справу про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
За змістом статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови судді, ОСОБА_1 у порушення вимог абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VIIнесвоєчасно 01.12.2025, без поважних причин, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Апеляційним судомдослідженонаступні докази: протокол про адміністративне правопорушення №4520 від 10.03.2026; пояснення ОСОБА_1 від 16.02.2026; послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 ; лист Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій НАЗК №47-05/4897-26 від 27.01.2026, повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання    ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні; наказ № 2419-К від 10.10.2025 про звільнення   ОСОБА_1 з посади майстра лісу Комарівського лісництва Макарівського над лісництва, 13.10.2025 за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України; наказ № 221-К від 13.12.2024 про призначення ОСОБА_1 на посаду майстра лісу обходу № 2 Комарівського лісництва Макарівського над лісництва з 01.01.2025;наказ №1100-К від 12.06.2025 про переведення    ОСОБА_1 на посаду майстра лісу обходу № 3 Комарівського лісництва Макарівського над лісництва з 01.01.2025;повідомлення № 159 від 13.10.2025, яке було адресоване та направлено 13.10.2025 на адресу місця проживання  ОСОБА_1 та в якому було зазначено, що останній є суб`єктом декларування та повинен подати декларацію при звільненні за період 01.01.2025 - 13.10.2025 в термін до 12.11.2025 та щорічну декларацію за 2025 рік в термін до 31.03.2026.
Отже, зібраними по справі доказами встановлено, що  ОСОБА_1 обіймав посаду майстра лісу Комарівського лісництва Макарівського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 
Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VІІ є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції». А тому у зв`язку із звільненням із займаної посади з 13.10.2025. зобов`язаний був подати протягом 30 днів з дня припинення діяльності, тобто до 12.11.2025, декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Однак судею встановлено, що згідно з послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 , останній фактично декларацію при звільненні за період з 01.01.2025 по 13.10.2025 подав 01.12.2025. Про наявність поважних причин, які б завадили своєчасному поданню декларації при звільненні за період з 01.01.2025 по 13.10.2025 ОСОБА_1 не повідомив НАЗК.
Отже, ОСОБА_1 , будучи особою, на яку відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закон України «Про запобігання корупції» поширюється дія Закону, в порушення вимог абзацу першою ч. 2 ст. 45 та пункту 27розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону, а також Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» від 20.09.2023 № 3384-ІХ, несвоєчасно без поважних причин подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Досліджені та перевірені апеляційним судом обставини, які свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що досліджені матеріали справи свідчать про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що адміністративне правопорушення можливо вважати малозначним.
Так, згідно з підпунктом пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Рахункової палати, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
Абзацом 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно пункту 15 частини 1 статті 11 ЗаконуНаціональне агентство з питань запобігання корупції надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.
З метою реалізації цього повноваження та на виконання п. 3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року № 3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» Національне агентство підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року № 4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.
Законом та Порядком № 449/21 передбачено три види декларацій:
1) щорічна деклараціядекларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону, або абз. 2 ч. 2 ст. 45 Законув період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.
2) декларація при звільненні декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності.
3) деклараціякандидата на посаду декларація, яка подається відповідно до ч. 3 ст. 45 Законута охоплює звітний період з 01 січня до 31 грудня включно, що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено законодавством та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Особливості зазначення відомостей в декларації визначені Порядком № 449/21.
Обов`язком суб`єкта декларування є знання і безумовне виконання вимог Закону №1700-VII, у тому числі вимог його статті 45 розділу VII «Фінансовий контроль» та п. 2-7 розділу XIII«Прикінцеві положення».
ОСОБА_1 реалізував своє право на заняття посади майстра лісу Комарівського лісництва Макарівського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна, і тому був зобов`язаний подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, протягом 30 днів з дня припинення діяльності, тобто до 12.11.2025. 
Відповідно до абзацу дев`ятого, підпункту першого пункту другого листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року №223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Відповідно до абз. 9 підп. 1 п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» під поважними причинами несвоєчасного подання декларації слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.
Поважних причин, які б могли бути визнані судом, як обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення ОСОБА_3 та були пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, які призвели до порушення нею строку подання електронної декларації при звільненні, апеляційним судом не встановлено.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАПнесвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно приміткист. 172-6 КУпАПсуб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначенихчастинами другоютатретьоюцієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частинпершоїтадругоїстатті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до вимогст. 9 КУпАПадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно ч. 1ст. 172-6 КУпАП, всупереч доводам апеляційної скарги, не передбачає лише умисної форми вини, оскільки сама диспозиція цієї норми говорить про те, що вказане адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.
Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, по своїй суті не може бути визнане малозначним, оскільки передбачає відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, який є обов`язковим для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
При цьому, вказані особи мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю, незалежно від того, чи змінювався їх матеріальних стан, а тому твердження апеляційної скарги щодо відсутності негативних наслідків від дій ОСОБА_1 шкоди, тощо не можуть бути взятими до уваги апеляційним судом.
У випадку вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, таке не може визнаватись малозначними, у зв`язку з тим, що вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягають на встановлений порядок діяльності органів влади, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади.
Корупція являє собою величезну загрозу правовим нормам, демократії, правам людини, об`єктивності та соціальній справедливості, перешкоджає економічному розвиткові та ставить під загрозу стабільність демократичних інститутів та етичних норм суспільства. Сучасні реалії в Україні зумовлюють публічний інтерес до корупційних правопорушень та необхідності ефективної протидії їм з метою захисту особи, суспільства та держави.
Відповідно статті22 КУпАПпри малозначності правопорушення суддя може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому законодавцем не визначено змісту поняття та ознак малозначності адміністративного правопорушення.
Родовим об`єктом корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, виступають суспільні відносини, якими визначаються зміст та порядок законної діяльності суб`єктів владних повноважень, встановлений відповідними нормативними актами.
Міжнародні стандарти протидії корупції зобов`язують держави вживати заходів для встановлення у своєму національному законодавстві відповідальності за вчинення корупційних діянь. Це закріплено, зокрема, у Главі ІІ «Кримінальної Конвенції про боротьбу з корупцією» від 27.01.1999, Главі ІІ Додаткового протоколу до неї від 15.05.2003, Главі ІІІ «Конвенції ООН проти корупції» від 31.10.2003, що ратифіковані Верховною Радою України 18.10.2006 та є обов`язковими для України.
Визнання адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією малозначним суперечить принципам запобігання і протидії корупції, не відповідає міжнародним стандартам у цій сфері, не сприятиме зміцненню авторитету країни, може завдати шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, порушить встановлений порядок здійснення повноважень посадовими і службовими особами органів державної влади та місцевого самоврядування.
Із матералів справи вбачається, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП визнає, однак просить звільнити його від відповідальності обмежившись усним зауваженям, що повністю суперечить викладеним вище нормам закону та встановленим судом обставин справи.
Ураховуючи конкретні обставини справи, зокрема, доведеність того, що ОСОБА_1 без поважних причин не подав своєчасно при звільненні декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, апеляційний суд вважає, що таке адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та не може бути визнане малозначним, що виключає підстави для застосування у цій справі положень ст. 22 КУпАП.
В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларації зумовлено поважними причинами.
З огляду на підвищену суспільну небезпечність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке вчинено ОСОБА_1 за відсутності інших обставин, які її знижують, окрім того, що він вчинив адміністративне правопорушення вперше, з метою дотримання принципів запобігання та протидії корупції, в тому рахунку відкритості та прозорості діяльності органів державної влади, апеляційний суд вважає за неможливе звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого за ст. 22 КУпАП та застосування, як наслідок, у даному випадку усного зауваження.
Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Даних про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, пов`язане з корупцією, є малозначним, матеріали справи не містять.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею суду першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі наявні належні та допустимі докази на підтвердження несвоєчасного подання  ОСОБА_1 декларації при звільненні без поважних на те причин, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172- 6 КУпАП, а тому постанова судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2026 року у є законною та обґрунтованою. Підстави для її скасування та прийняття нової постанови про звільнення  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Л. Д. Поливач