ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 р. 	Справа № 440/219/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виробничо-промислового приватного підприємства «КОЛОКСАЙ» на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, повний текст складено 18.03.26 по справі № 440/219/26
за позовом Виробничо-промислового приватного підприємства «КОЛОКСАЙ» 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області   
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:
Виробничо-промислове приватне підприємство "КОЛОКСАЙ" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області податкове повідомлення-рішення №00097470702 від 11.07.2025 про ненадання платником податків у повному обсязі контролюючому органу оригіналів документів та їх копій при здійсненні податкового контролю та накладення штрафу у розмірі 1020,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області податкове повідомлення-рішення №00097480702 від 11.07.2025 про ненадання платником податків документів та інформації на запит контролюючого органу, передбачених ст. 73 Податкового кодексу України та накладення штрафу у розмірі 8 000,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області податкове повідомлення-рішення №00097490702 від 11.07.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на загальну суму 715 800,00 грн. та накладення штрафу у розмірі 143 160,00 грн.;
- стягнути на користь Виробничо-промислового приватного підприємства "КОЛОКСАЙ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 13 019,70 грн та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 відмовлено в задоволенні позову Виробничо-промислового приватного підприємства "КОЛОКСАЙ" повністю.
Виробничо-промислове приватне підприємство "КОЛОКСАЙ" , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції неправильно встановлені обставин, які мають значення для справи, невірно надано оцінку доказам, невірно застосуванні норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого спір вирішений неправильно. Вважає , що суд першої інстанції поверхнево дослідив доводи позивача, проігнорувавши те, що листом №17388/6/16-31-07-08-06 від 03.06.2025 відповідач на повідомлення позивача про неможливість вивезення первинних документів від 14.05.2025 повідомив, зокрема, що в повідомленні про неможливість вивезення первинних документів не зазначено загальний перелік первинних документів та зазначено, що підприємством може бути подане нове повідомлення з дотриманням пп. 69.28 п. 69 підрозділу 10 ХХ «Перехідні положення» ПКУ, а вже 05.06.2025 контролюючим органом було видано наказ № 1907-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ВПП «КОЛОКСАЙ», тобто через два дні після направлення повідомлення і фактично, коли позивач ще не отримав вказаного листа. З вищевикладеного вбачається, що контролюючий орган, зловживаючи своїми повноваженнями, завідомо знаючи, що платник податків з об`єктивних підстав не має змоги надати необхідні документи первинного бухгалтерського обліку, приймає рішення про проведення документальної перевірки. Приймаючи наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, контролюючий орган позбавив останнього можливості належним чином реалізувати свої права. Тобто, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність попереднього рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку. Вказує , що контролюючий орган не навів жодного аргументу, не прийняв жодного рішення, натомість за наявності мораторію на проведення документальних перевірок видав наказ № 1907-п від 05.06.2025 на підставі якого проведено документальну позапланову виїзну перевірку ВППП «КОЛОКСАЙ», а суд першої інстанції залишив поза увагою факт неправомірності наказу. Вважає , що суд першої інстанції дійшовши до хибного висновку про відсутність порушень порядку проведення перевірки, тому помилково перейшов до оцінки правомірності проведення самої перевірки, тим самим, знову ж таки ігноруючи позицію Верховного Суду, неодноразову викладену у постановах від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18, від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17 . В оскаржуваному рішенні від 18.03.2026 суд першої інстанції формально підійшов до оцінки вчинених контролюючим органом процедурних порушень під час призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки та перейшов до дослідження доказів, за наслідками проведеної перевірки, що стали підставною для винеснння оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не врахувавши ту обставину, що у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладенні в апеляційній скарзі , просить суд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Виробничо-промислового приватного підприємства «КОЛОКСАЙ» задовольнити.
ГУ ДПС у Полтавській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає , що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 відповідає вимогам статті 242 КАС України, оскільки суд навів встановлені обставини, зазначив норми матеріального права, які підлягають застосуванню, оцінив доводи сторін та дійшов висновку про правомірність дій контролюючого органу і відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень. Апеляційна скарга фактично повторює доводи позову та незгоду з оцінкою доказів, однак не містить таких аргументів, які б свідчили про неповне встановлення обставин, неправильне застосування норм матеріального права або істотне порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Посилаючись на обставини , викладенні у відзиві, просить суд апеляційну скаргу ВППП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 440/219/26– залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено , що на підставі ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI із змінами та доповненнями наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 05.06.2025 № 1907-П, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань правильності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками: ТОВ "БУДКОМРЕД" за травень 2021 року, ТОВ "ІТРСТРОЙПРОЕКТ" за серпень 2021 року, ТДВ "ОБЛДОРРЕМБУД" за жовтень 2021 року.
ГУ ДПС у Полтавській області направило ВППП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " запит про надання інформації від 29.04.2025 № 6693/5/16-31-07-02-06 щодо відомостей про видачі ліцензій на провадження діяльності у сфері будівництва для конкретних суб`єктів господарювання: ТОВ "БУДКОМРЕД", ТОВ "ІТРСТРОЙПРОЕКТ" та ТДВ "ОБЛДОРРЕМБУД".
До Головного управління ДПС у Полтавській області надійшли на розгляд повідомлення про неможливість вивезення первинних документів ВППП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " № 16 від 14 травня 2025 та № 18 від 30.06.2025, подані на підставі підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
На підставі аналізу норм, що визначаються Податковим кодексом України та іншими законодавчими актами України, відсутні підстави для прийняття рішення щодо можливості застосування спеціальних правил для підтвердження даних, визначених у податковій звітності платника податків, що надав повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, про що платника повідомлено листом від 03.06.2025 №17388/6/16-31-07-08-06.
За результатами перевірки складено акт від 23.06.2025 № 8458/16-31-07-01-02-01/31036545, відповідно до висновків якого встановлені порушення ВППП " ІНФОРМАЦІЯ_1 ":
1) п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, п.198.1 та п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 572 640 грн, в т.ч. за травень 2021 року на суму 247 540 грн, за липень 2021 року на суму 52 600 грн, за серпень 2021 року на суму 272 500 грн;
2) пп. 73.3.3 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, внаслідок ненадання в повному обсязі документів (інформації) на запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання запиту;
3) пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16, п. 85.2, п.85.4 ст. 85 Податкового кодексу України, платником податків не надано посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, не надано належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (акти ненадання від 11.06.2025 № 535/16-31-07-02-01/31036545 та від 16.06.2025 № 554/16-31-07-02-01/31036545).
Зокрема, до перевірки не надано:
1. Локальні кошториси на перелік робіт і витрат до актів приймання виконаних будівельних робіт № 3 та № 4 по взаємовідносинах з ТОВ "БУДКОМРЕД" за травень 2021;
2. Підсумкові відомості ресурсів до актів №1, №2 по взаємовідносинах з ТОВ "БУДКОМРЕД" за травень 2021;
3. Договірні ціни по взаємовідносинах з ТОВ "БУДКОМРЕД" за травень 2021;
4. Локальні кошториси на роботи до актів №№1, 2, 3, 4 по взаємовідносинах з ТОВ "ІТРСТРОЙПРОЕКТ" за серпень 2021;
5. Підсумкову відомість ресурсів до акта №2 по взаємовідносинах з ТОВ "ІТРСТРОЙПРОЕКТ" за серпень 2021;
6. Договірні ціни по взаємовідносинах з ТОВ "ІТРСТРОЙПРОЕКТ" за серпень 2021;
7. Накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (ф.№ М-11);
8. Акти приймання-передачі матеріалів.
За результатами акта перевірки було складено та направлено ВППП "КОЛОКСАЙ" податкові повідомлення-рішення:
1) № 00097470702 від 11.07.2025 форми "ПС" про ненадання платником податків у повному обсязі контролюючому органу оригіналів документів та їх копій при здійсненні податкового котролю та накладення штрафу у розмірі 1020,00 грн;
2) № 00097480702 від 11.07.2025 форми "ПС" про ненадання платником податків документів та інформації на запит контролюючого органу, передбачених ст. 73 Податкового кодексу України та накладення штрафу у розмірі 8 000,00 грн;
3) № 00097490702 від 11.07.2025 форми "Р" про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на додану вартість на загальну суму 715 800,00 грн та накладення штрафу у розмірі 143 160,00 гривень.
Позивач, не погодившись із вказаними рішеннями ГУ ДПС у Харківській області, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції . виходив з того , що позивачем подано заяву щодо неможливості виконання податкового обов`язку від 14.05.2025, за результатами розгляду якої ГУ ДПС у м. Полтавській області прийнято Попереднє рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку від 03.06.2025 № 17388/616-31-07-08-06, яким у зв`язку з недостатністю документів, що підтверджують неможливість виконання платником податків податкових обов`язків, запропоновано позивачу надати додаткові документи. Станом на час вирішення спору по суті, судом не встановлено обставин оскарження та/або скасування в адміністративному та/або судовому порядку Рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 03.06.2025 № 17388/616-31-07-08-06. Також, суду не надані акти/довідки ДСНС на підтвердження факту знищення об`єктів/майна/первинних документів, тощо внаслідок воєнної агресії РФ та не надані підтверджуючі документи або обґрунтування обставин, що призвели до неможливості використати чи вивезти документи, комп`ютерне чи інше обладнання внаслідок ведення воєнних (бойових) дій, оточення (блокування) або якщо територія, де знаходяться документи, комп`ютерне чи інше обладнання, тимчасово окупована збройними формуваннями РФ, відсутні податкові (звітні) періоди, а також відсутній загальний перелік первинних документів, що передбачено абз. 3 пп. 69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України. Судовим розглядом встановлено факт ненадання позивачем ні до контролюючого органу під час документальної невиїзної позапланової перевірки, ні до суду аж до моменту завершення розгляду цієї справи прийнятних доказів втрати первинних документів, як і доказів вчинення з боку підприємства хоча б якихось дій по відновленню втрачених документів, зокрема, здійснення запитів до контрагентів задля можливості отримати копії документів на підтвердження господарських операцій. З приводу можливості поширення на ВППП " ІНФОРМАЦІЯ_1 " спеціальних правил для підтвердження даних податкової звітності, встановлених пп. 69.28 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України суд першої інстанції зазначив , що такий порядок може бути застосовано лише відносно платника за наявності належних та допустимих доказів знищення документів податкової звітності. Зважаючи на обставини ненадання позивачем ні до податкового органу, ні до суду первинних документів або обґрунтувань обставин, що призвели до неможливості використати чи вивезти документи внаслідок ведення бойових дій, а також доказів на підтвердження вчинення дій по відновленню втрачених документів, та встановлені перевіркою порушення, суд першої інстанції дійшов визнав правомірним донарахування застосування до позивача штрафу у розмірі 1020,00 грн. та штрафу у розмірі 8000,00 грн, тому позовні вимоги в частині скасування податкових повідомлень-рішень №00097470702 від 11.07.2025 та №00097480702 від 11.07.2025 не підлягають задоволенню. Також, суд першої інстанції дійшов висновку , що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення від №00097490702 від 11.07.2025 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з урахуванням усіх обставин, необхідних для прийняття таких рішень.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну таким норму, яка підлягає застосуванню.
В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду висловила та послідовно застосовує правову позицію, за змістом якої повноваження органів влади, є законодавчо визначеними, а суд діє згідно з презумпцією «Jura novit curia» («Суд знає закони»). Велика Палата Верховного Суду, зокрема зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (пункти 84, 86 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17), а також, що неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що надання судом оцінки всім важливим аргументам, що були передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного індивідуального акта, який є предметом судового контролю, є визначеною процесуальним законом гарантією справедливого судового розгляду, одним із елементів якого є мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Таким чином, враховуючи викладені висновки Верховного Суду, а також доводи позивача, які викладені в позові щодо незаконності проведення податковим органом документальної планової перевірки, колегія суддів вважає за необхідним перевірити правомірність дій контролюючого органу в частині виконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, які можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.
Як вбачається з акту перевірки від 23.06.2025 № 8458/16-31-07-01-02-01/31036545 висновки щодо встановлених порушень контролюючий орган пов`язує з тим, що позивач не надав до перевірки належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями контролюючого органу та висновками суду першої інстанції, оскільки останніми не враховано приписи підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, які є спеціальними в межах спірних правовідносин.
За визначенням, наведеними у підпунктах 14.1.36 та 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
Відповідно до положень пункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.
У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з положеннями пунктів 6.2, 6.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88) первинні документи та регістри бухгалтерського обліку, що пройшли обробку, бухгалтерська та інша звітність до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерській службі у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером. Зберігання первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, що пройшли обробку і були підставою для складання звітності, а також бухгалтерської та іншої звітності, оформлення і передачу їх до архіву забезпечує головний бухгалтер підприємства, установи або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства.
Водночас, як виключення із загального правила, відповідно до положень пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Згідно положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Підставами неможливості пред`явлення первинних документів є втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів або знаходження їх на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, у разі якщо їх неможливо вивезти або їх вивезення пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я платника податків, фізичних осіб чи неможливе у зв`язку з адміністративними перешкодами, встановленими органами влади.
У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків/податковий агент подає до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначаються: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди, а також загальний перелік первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).
Дані та показники податкової звітності платника податків/податкового агента за податкові (звітні) періоди, зазначені у повідомленні, не можуть бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів. Подане повідомлення є також підставою для збереження витрат (включаючи витрати у зв`язку з придбанням цінних паперів/корпоративних прав) та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (включаючи від`ємний фінансовий результат за операціями з цінними паперами/корпоративними правами), та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, та/або суми від`ємного значення податку на додану вартість минулих податкових (звітних) періодів без наявності договірних, розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів у зв`язку з їх знаходженням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, запроваджується мораторій на проведення документальних перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.
Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату таких документів, такий платник податків/податковий агент зобов`язаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.
Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не підлягають перевірці контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану.
Втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, бойових дій, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.
Обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Платник податків/податковий агент, який безпідставно застосував положення цього підпункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податків, та несе відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Рішення контролюючого органу може бути оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддавати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків/податкового агента щодо податкових (звітних) періодів, зазначених у відповідному повідомленні.
У податкових (звітних) періодах, зазначених у відповідному повідомленні, не може бути переглянуто у бік збільшення суми податкових зобов`язань з податків і зборів, задекларовані в податкових деклараціях за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларовані в податкових деклараціях/розрахунках за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлені в податкових деклараціях за зазначені звітні періоди.
Враховуючи вищенаведене для реалізації положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України законодавцем встановлено такий алгоритм дій: подання платником до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення або втрату первинних документів; зазначення в повідомленні обставин, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкових (звітних) періодів, а також загального переліку первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).
Аналогічний правозастосування викладено в постанові Верховного суду від 21 серпня 2025 року у справі № 160/12774/24.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що заява платника податків про втрату документів, не потребує будь-яких доказів, зокрема документів, актів, фото, відео, свідчень очевидців та ін. Діє презумпція правдивості заяви платника податків, доти поки не буде спростовано протилежне. У разі незгоди з можливістю застосування до платника податків положень п. 69.28, саме контролюючий орган повинен надавати докази на підтвердження своєї позиції. У разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та територій, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні).
Відповідно до підпункту 3 пункту 7 розділу II Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23.07.2022 (затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 № 75 (зареєстрованого у МЮ України 25.04.2022 № 453/37789) - місто Маріуполь, де і знаходиться Філія Податкового кодексу, вважається територією, що перебуває у тимчасовій окупації.
Так з матеріалів справи встановлено , що 14.05.2025 Виробничо-промислове приватне підприємство "КОЛОКСАЙ" подало до Головного управління ДПС у Полтавській області повідомлення про неможливість вивезення первинних документів на підставі підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України.
В заяві позивач вказує , що з 2019 року ВППП «КОЛОКСАЙ» здійснювало господарську діяльність у місті Маріуполі Донецької області. Для забезпечення розміщення та зберігання документів первинного бухгалтерського обліку та інших документів позивач користувався офісним приміщенням за адресою: пр. Нікольський, 54,оф. 0.08 (28.2 м. кв.) м. Маріуполь, Донецька область, що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення № 26/11-01 від 26.11.2019, актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), рахунками-фактурою та платіжними дорученнями (копії додаються). Вказаним офісним приміщенням позивач користувався з 01 грудня 2019 року по 24 лютого 2022 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. 24.02.2022 підприємство втратило можливість доступу до орендованого приміщення і відповідно до документів, які у ньому зберігались, оскільки у місті Маріуполь спочатку велися бойові дії, а потім місто було окуповане.
Листом Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.06.2025 № № 17388/616-31-07-08-06 повідомлено підприємство позивача, що підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування спеціальних правил для підтвердження даних , визначених у податковій звітності платника податків, що надав повідомлення про втрату первинних документів з підстав не зазначення підприємством загального переліку первинних документів. 
30.06.2025 позивач повторно звернувся до відповідача з Повідомленням про неможливість вивезення первинних документів з посиланням на підпункт 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України із зазначенням переліку документів, які неможливо вивезти з м. Маріуполь Донецької області. 
Листом №23705/6/16-31-07-08-06 від 01.08.2025 відповідач на повторне повідомлення позивача про неможливість вивезення первинних документів від 30.06.2025 повідомив, зокрема, що в повідомленні про неможливість вивезення первинних документів не зазначено загальний перелік первинних документів та зазначено, що ВППП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Полтавській області з 03.02.2015 по теперішній час. Відповідно до комунікаційних систем ДПС, відсутні відомості про об`єкти оподаткування, які використовувалися у діяльності ВПП «КОЛОКСАЙ» (нежитлове приміщення за адресою: України, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нікольський, 54, офіс 0,08 (28,2 м. кв.) за період з 01.12.2019 по 24.02.2022, а тому відсутні підстави для прийняття рішення щодо можливості застосування спеціальних правил, визначених у податковій звітності платника податків, що надав повідомлення про неможливість вивезення первинних документів.
В контексті встановлених фактичних обставин колегія суддів звертає увагу, що з первинним повідомленням про неможливість вивезення первинних документів позивач звернувся до відповідача 14.05.2025.
Разом з тим, після подання позивачем повідомлення 14.05.2025, податковий орган направив позивачу лист від 03.06.2025 , яким повідомив про відсутність підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування спеціальних правил для підтвердження даних , визначених у податковій звітності платника податків , а 05.06.2025 податковим органом винесено наказ про проведення спірної перевірки підприємства позивача.
З зазначено вище, нормами Податкового кодексу встановлено , що контролюючий орган зобов`язаний розглянути повідомлення та прийняти саме вмотивоване рішення про мораторій на проведення перевірок або відмову у задоволенні повідомлення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Як встановлено під час розгляду справи, відповідач, за результатами розгляду повідомлення позивача про неможливість вивезення первинних документів первинних документів, рішення про відмову позивачу у застосуванні спеціальних правил до дати винесення наказу про проведення перевірки податковим органом не прийняв, що в свою чергу, суперечить наведеним вище нормами підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що прийняття відповідачем листа з повідомленням про відсутність підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування спеціальних правил для підтвердження даних , визначених у податковій звітності платника податків без наведення в ньому мотивів , підстав та доказів такої відмови, замість вмотивованого рішення, є порушенням процедури, встановленої п.п. 69.28 п. 69 "Перехідних положень" Податкового кодексу України, та створює перешкоди для належної реалізації позивачем права на оскарження такого документу у адміністративному або судовому порядку.
Відтак, відповідач не мав право проводити перевірку як до винесення остаточного рішення про відмову позивачу у застосуванні спеціальних правил , встановлених п.п. 69.28 п. 69 "Перехідних положень" Податкового кодексу України , так і до закінчення граничного строку для адміністративного та/або судового оскарження такого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 320/5867/23.
Отже, провівши документальну позапланову виїзну перевірку до винесення остаточного рішення про відмову позивачу у застосуванні спеціальних правил , встановлених п.п. 69.28 п. 69 "Перехідних положень" Податкового кодексу України, з формалізацією її результатів у відповідному акті, на підставі якого прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, тому таке порушення є істотним, призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Аналізуючи зміст норм податкового законодавства Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Крім того, у постанові від 24 грудня 2024 року у справі №580/9282/23 Верховний Суд звертав увагу, що при встановленні обставини щодо протиправності призначення й проведення перевірки суди попередніх інстанцій не мають переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства, а відповідно і робити висновки по суті таких порушень.
Під час ухвалення постанов від 28 жовтня 2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 12 жовтня 2022 року у справі № 160/24072/21 Верховний Суд також враховував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, і зазначив, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.
Вищенаведене суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та встановлені обставини справи, дійшла висновку, що таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.
Зважаючи на вказані у даній постанові судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які понесені позивачем під час розгляду справи, складаються із витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 13019,70 грн та апеляційної скарги у розмірі 19529,55 грн .
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору, стягнувши на користь Виробничо-промислового приватного підприємства «КОЛОКСАЙ» (ЄДРПОУ 31036545) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (ЄДРПОУ 44057192) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 13019,70 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 19529,55 грн. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 440/219/26 скасувати.
Прийняти нове судове рішення , яким позов Виробничо-промислового приватного підприємства «КОЛОКСАЙ» задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняте Головного управлінням Державної податкової служби у Полтавській області від 11.07.2025 №00097470702 , №00097480702 та №00097490702 .
Стягнути на користь Виробничо-промислового приватного підприємства «КОЛОКСАЙ» (ЄДРПОУ 31036545) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (ЄДРПОУ 44057192) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 13019,70 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 19529,55 грн. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко