ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3234/26  Номер провадження 22-ц/814/2425/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.Ю.,
суддів Дряниці Ю.В., Панченка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 березня 2026 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень

В С Т А Н О В И В :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень.
Просила визнати протиправним винесення постанови Основ`янсько-Слобідським ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України від 09 жовтня 2024 року ВП 76165704 по закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням судового рішення. Зобов`язати відповідача вчинити дії відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання боржником судового рішення у справі № 645/2544/21 від 23 січня 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м.Харкові Харкіського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних залишено без руху.
12 березня 2026 року на виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву з додатками.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м.Харкові Харкіського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила зазначену ухвалу скасувати та постановити нову, якою повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення закону. Зазначає, що суддя не досліджувала зміст наданої позовної заяви, заяви про усунення недоліків та докази надані до заяви. Вважає, що позовна заява не містить недоліків зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім цього, звертає увагу, що не зазначення в позовній заяві адреси електронної пошти відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті спору, окрім того позивачем чітко зазначено що усі сторони справи та учасники справи зареєстровано в системі «Електронний суд».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суд не з`явилися.
Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень.
Просила визнати протиправним винесення постанови Основ`янсько-Слобідським ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України від 09 жовтня 2024 року ВП 76165704 про закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням судового рішення. Зобов`язати відповідача вчинити дії відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання боржником судового рішення у справі № 645/2544/21 від 23 січня 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м.Харкові Харкіського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено адреси електронної пошти відповідача та відомості про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи, не зазначений зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначені докази, що підтверджують викладені обставини. Також не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Крім того, хоча до позову і додано довідку до акта огляду медико-санітарною експертною комісією з якої вбачається, що позивач є особою з інвалідністю І групи, але у позовній заяві не зазначено, що позивач звільняється від сплати судового збору.
12 березня 2026 року на виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву з додатками.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на частину 13 статті 187 ЦПК України та виходив з того, що позивачем, в порушення п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи. Крім того, у позовній заяві не зазначений зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначені докази, що підтверджують викладені обставини, що суперечить п.п. 4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України. 
Однак колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками виходячи з наступного.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 55 Конституції України встановлює, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та уточненої позовної заяви, поданої на виконання ухвали суду про залишення без руху, позивачем зазначено, що сторони у справі та учасники справи зареєстровані в системі «Електронний суд». Зміст вказаних документів містить обґрунтування позову, та прохальну частину вимоги позовної заяви. Крім того, до позовної заяви надано докази на підтвердження позовних вимог, перелік яких зазначений у позові.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24 звернула увагу, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права і виклад обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але разом із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.
Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустився надмірного формалізму при вирішенні питання щодо відповідності змісту позовної заяви вимогам законодавства та прийшов до помилкового висновку про неусунення позивачем недоліків позовної заяви.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина 3 статті 185 ЦПК України). Однак суд в супереч нормам чинного законодавства залишив позов без розгляду (частина 13 статті 187 ЦПК України), тоді як положення вказаної статті застосовуються у випадку, якщо суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу (частина 11 статті 187 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.
Справа за позовом ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє позовні вимоги, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 
З огляду на висновок стосовно суті апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 16 березня 2026 року – скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Харківського МУМЮ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий     О.В. Чумак

Судді       Ю.В. Дряниця

О.О. Панченко