Дата документу 12.05.2026 Справа № 333/5420/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/5420/23  Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й. 
Провадження №22-ц/807/328/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,  Волчанової І.М.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитра Юрійовича, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання незаконним та скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитра Юрійовича, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», треті особи: ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання незаконним та скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що 17 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступало правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0706/0108/45-001. За умовами останнього позичальниця ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 65 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних та терміном повернення до 17 січня 2024 року.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 17 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 буле укладено іпотечний договір № 0706/0108/45-001-2-1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., реєстровий № 43, згідно якого ОСОБА_1 , передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, загальною площею 51,55 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
У 2012 році права та обов`язки за вказаними кредитним та іпотечним договорам декілька разів переходили до нових кредиторів. Так, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г, реєстровий № 1306,1307, укладеного між ВАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», в подальшому на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., реєстровий № 937, укладеному між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ПАТ «АЛЬФА-БАНК» права та обов`язки за кредитним договором 0706/0108/45-001 та іпотечним договором № 0706/0108/45-001-2-1, перейшли до нового кредитора - АТ «АЛЬФА-БАНК», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк».

У серпні 2020 року ОСОБА_1 дізналася, що належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , було примусово реалізовано через «СЕТАМ», в рамках виконавчого провадження № 60343529, яке проводилось приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитром Юрійовичем.

Зазначила, що вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 не отримувала. Також вона не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження та їй взагалі не було відомо про наявність даного виконавчого провадження. 25.08.2020 року ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами зазначеного виконавчого провадження. В процесі ознайомлення з матеріалами з виконавчого провадження № 60343529, з`ясувалося, що воно було відкрите та проводилось за заявою АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання виконавчого напису № 20717, вчиненого 28.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 0706/0108/45-001-Z-1 від 17.01.2008 року, на квартиру загальною площею 51.55 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором № 0706/0108/45-001 від 17.01.2008 року.

31.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. було складено постанову про опис та арешт майна боржника - квартири за адресою за адресою АДРЕСА_1 . 

04.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. для проведення оцінки спірної квартири було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_6 .

11.03.2020 року експертом було виготовлено звіт про оцінку майна боржника, згідно якого вартість квартири встановлено в розмірі 360 029,00 грн.
В подальшому приватний виконавець передав майно на примусовий продаж ДП «СЕТАМ» та електронні торги були призначені на 09.06.2020 року та згідно протоколу № 483544 проведення електронних торгів - торги не відбулися.
13.07.2020 року відбулися повторні електронні торги та згідно протоколу ДП «СЕТАМ» 490487 вказана двокімнатна квартира була реалізована за ціною 301 007,40 грн. Переможець торгів: відповідач 3 – ОСОБА_2 .
29.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. було оформлено акт про реалізацію предмета іпотеки.
25.08.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. було видано відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, реєстровий № 492, а також проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2152487223101.

Вважає, що виконавчий напис, дії та рішення приватного виконавця, ДП «СЕТАМ» щодо передання на реалізацію вказаного нерухомого майна, проведення електронних торгів, оформлення протоколу проведення електронних торгів, акту про проведенні електронні торги є незаконними, квартира підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння, з огляду на наступне:

Згідно виконавчого напису від 28 листопада 2016 року, заборгованість за кредитним договором №0706/0108/45-001 від 17.01.2008 року стягується за період з 10 грудня 2014 року по 10 серпня 2016 року, а саме: заборгованість за кредитом - 50 463,48 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 11 035,32 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 61 498,80 дол. США.

Дана заборгованість не відповідає дійсності, нарахована невірна та не є безспірною, оскільки у березні 2015 року АТ «АЛЬФА-БАНК» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про дострокове стягнення всієї заборгованості за даним кредитним договором № 0706/0108/45-001 від 17.01.2008 року, тим самим, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором з січня 2024 року на березень 2015 року. В позовній заяві було зазначено, що станом на 10.02.2015 року загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором становить 52039,06 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на дату розрахунку еквівалентно 1 294 141,59 грн, з яких: 50 463,48 дол. США заборгованість за кредитом; 15 76,61 дол. США - заборгованість за відсотками; 57.97 дол. США - пеня. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2016 року, яка ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.04.2016 року залишена без змін, позовна заява АТ «АЛЬФА-БАНК» була залишена без розгляду.

Вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис приватний нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, оскільки нарахування процентів після 2015 року, є безпідставним. Жодних вимог про усунення порушення АТ «АЛЬФА БАНК» іпотекодержателю не направляв, та відповідно, ОСОБА_1 таку вимогу не отримувала. Приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахував вищевказані обставини.

Якщо виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, є таким, що не підлягає виконанню, то прилюдні торги, які були проведені на підставі такого виконавчого напису також є недійсними.

Оскаржуваний виконавчий напис від 28.11.2016 року було пред`явлено на примусове виконання 17.10.2019 року, тобто, з порушенням вказаного строку. Постанова при відкриття виконавчого провадження № 60343529 від 17.10.2019 року ОСОБА_1 не направлялась. Згідно висновку експерта від 11.03.2020 року про оцінку майна боржника, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено в розмірі 360 029,00 грн. В той же час, згідно висновку експерта - суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст» від 20.08.2018 року про оцінку майна боржника, вартість даної квартири складала 523 645,00 грн. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів про надсилання позивачу повідомлення про проведення оцінки арештованого майна та його отримання.

В квартирі, на яку звернуто стягнення, зареєстровані права проживання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 21.10.2019 року №01-07/16854 на запит приватного нотаріуса. ОСОБА_4 є онуком позивачки, та відповідно, рідним сином її рідного сина – ОСОБА_5 , який також зареєстрований та проживає в спірній квартирі та являється членом сім`ї Позивачки. Приватний виконавець не надавав організатору торгів інформацію щодо реєстрації у квартирі неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримав та не долучав до заявки дозвіл органу опіки та піклування або рішення суду про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування на яке має дитина.

Через бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., оскаржувані електронні торги були проведені з порушеннями законодавства. При цьому, внаслідок проведення зазначених торгів порушені інтереси Позивача, а також неповнолітньої дитини та переможця торгів.

На підставі вищевказаного, позивачка просить суд:

1. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20717 від 28.11.2016 р. вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» у розмірі 61 498,80 дол. США.
2. Визнати недійсними електронні торги за номером лоту 426729 з реалізації двокімнатної квартири, загальною площею 51,55 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведені 13.07.2020 року ДП «СЕТАМ» та оформлені Протоколом проведення електронних торгів № 490487.
3. Визнати недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні № 60343529 від 29.07.2020 року, складений Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитром Юрійовичем відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 490487 від 13.07.2020 р.
4. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 51,55 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. 25.08.2020 року, реєстровий №492.
5. Витребувати з володіння ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, загальною площею 51,55 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
6. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник, адвокат Іванісов Володимир Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20717 від 28.11.2016, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Альфа-Банк» у розмірі 61 498,80 дол.США. Стягнути пропорційне з відповідачів на користь позивача судові витрати. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що у березні 2015 АТ «Альфа-Банк» звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором №0706/0108/45-001 від 17.01.2008, тим самим, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором з січня 2024 на березень 2015. Нарахування процентів після цієї дати, є безпідставними. Проте, 28.11.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., було вчинено виконавчий напис №20717 про звернення стягнення на предмет за іпотечним договором №0706/0108/45-001-Z-1 від 17.01.2008 на квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог АТ «Альфа-Банк» за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 61 498,80 дол.США. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалась належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. Таким чином висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оскарженого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є передчасними.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Сенс Бак», представник ОСОБА_2 – адвокат Горський Андрій Олександрович, кожний окремо зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом направлення судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Державного підприємства «Сетам», Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду про доставку судової повістки-повідомлення в їх електронний кабінет 31.03.2026 року (т.3 а.с.224,227), шляхом направлення судової повістки поштою Приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Проценку Д.Ю., яка вручена адресату, що підтверджується поштовим повідомленням (т.3 а.с.232), судові повістки направлені поштою  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А., повернулися до апеляційного суду із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.3 а.с.234-235, 237-238, 240-241, 246-247, 249-250), до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов є необґрунтованим, а обставини на які посилалася ОСОБА_1 , не підтверджені належними та достовірними доказами. Доказів того, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» чи Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, позивачем не доведено. Матеріали справи не містять належних доказів порушення приватним виконавцем процедури реалізації та наявності обставин, які б могли вплинути на результат проведення торгів. Посилання на порушення прав та інтересів малолітніх осіб, які зареєстровані в предметі іпотеки є безпідставним, враховуючи, що постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі № 333/7732/20 встановлено, що відповідні особи зареєстровані в порушення закону та без згоди іпотекодержателя, тому вони були виселені із спірної квартири, тобто даним обставинам вже була дана правова оцінка в даній постанові, яка набрала законної сили.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 17 січня 2008 року Відкрите акціонерне товариство Сведбанк, яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного байку «ТАС-Комерцбанк», з однієї сторони, і ОСОБА_1 (Позичальник) з іншої сторони, уклали Кредитний договір № 0706/0108/45-001 (т.1 а.с.36-39).

Відповідно до п. 1.1. цього даного кредитного договору Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 65 000 доларів США, на строк по 17 січня 2024 року включно на умовах, передбачених у цьому Договорі, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 1.4. Договору, кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 51,55 кв.м.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 17 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0706/0108/45-001-2-1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою О.М., реєстровий № 43, згідно якого ОСОБА_1 , передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, загальною площею 51,55 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.40-42).

Відповідно до п. 11. Іпотечного Договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту Договору випадків, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавдю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту Договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимоги про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя.

Відповідно до 12 Іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, в тому числі у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Іпотекодавця за Основним зобов`язанням, а саме: заяву про невиконання Іпотекодавцем умов Основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього Договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного Договору, який після нотаріального посвідчення буде видано Іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку.

Відповідно до п. 9.1 Іпотечного договору, іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати Предмет іпотеки, будь-яку його частину, не передавати його в оренду, користування на будь-яких інших підставах іншим особам, без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

28.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис №20717 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 0706/0108/45-001-Z-1 від 17.01.2008 року, на квартиру загальною площею 51.55 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , для задоволення вимог Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором № 0706/0108/45-001 від 17.01.2008 року (т.1 а.с.29).

Відповідно доданого виконавчого напису, зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 0706/0108/45-001-Z-1, посвідченого 17 січня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Байрамовою М.О. за реєстровим №53 було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язання по Кредитному договору № 0706/0108/45-001 від 17.02.2008 року ВАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК». 25 травня 2012 року на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. за реєстровим № 1306,1307, відступлено права вимоги за Кредитним договором та за іпотечним договором ПАТ ДЕЛЬТА БАНК" , яким надалі 15 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., за реєстровим № 937, відступлено право вимоги договором ПАТ "АЛЬФА-БАНК", 37396000000004, (Стягувач). Строк платежу за Кредитним договором настав. За рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки запропоновано задовольнити вимоги Стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов кредитного договору за період з 10.12.2014 року по 10.08.2016 року, а саме:заборгованість за кредитом - 50 463.48 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 11 035,32 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 61498,80 дол. США.

Матеріали нотаріальної справи з вчинення оскаржуваного виконавчого напису неможливо було дослідити в судовому засіданні так як вони знищенні у зв`язку із закінченням строку зберігання.

17.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60343529 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В.А. №20717 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 51.55 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.23).

17.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної суми винагороди у розмірі 152 733.77 грн (т.1 а.с.24).

31.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. було складено постанову про опис та арешт майна боржника - квартири за адресою за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.25).

04.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. для проведення оцінки спірної квартири було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_6 (т.1 а.с.26).

11.03.2020 року експертом було виготовлено звіт про оцінку майна боржника, згідно якого вартість квартири встановлено в розмірі 360 029,00 грн (т.1 а.с.19).

07.05.2020 року приватним виконавцем подано до ЗФ ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна вищевказаної квартири.

На виконання вищевказаної заявки ДП «СЕТАМ» призначені електронні торги з реалізації спірної квартири на 09.06.2020 року, які згідно протоколу № 483544 проведення електронних торгів - не відбулися (т.1 а.с.17).

13.07.2020 року відбулися повторні електронні торги та згідно протоколу ДП «СЕТАМ» 490487 вказана двокімнатна квартира була реалізована за ціною 301 007,40 грн. Переможець торгів: відповідач 3 – ОСОБА_2 (т.1 а.с.16).

29 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д. В. склав акт про реалізацію предмету іпотеки при примусовому виконанні виконавчого напису № 20717, виданого 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 для задоволення вимог АТ «Альфі-Банк» у розмірі 1 527 337,70 грн (т.1 а.с.15).

25 серпня 2020 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К. В. видав свідоцтво про право власності на майно: квартиру АДРЕСА_2 відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акту ВП № 60343529 про реалізацію предмета іпотеки, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д. Ю. 29 липня 2020 року, яким посвідчено, що ОСОБА_2 на праві власності належить вказана квартира (т.1 а.с.14).

25 серпня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.10).

25.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця Проценко Д.Ю. із заявою про надання для ознайомлення матеріалів вищевказаного виконавчого напису, з якими цього ж дня вона ознайомлена (т.1 а.с.27).

25.08.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.В.виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60343529.

В межах цієї справи суд не мав можливості дослідити матеріали вищевказаного виконавчого провадження, копії яких витребовувалися судом, в зв`язку з їх знищенням за закінченням терміну зберігання.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Управління державної реєстрації фізичних осіб, районна адміністрація Запорізької ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення (справа №333/7232/20) (т.1 а.с.181-191, 219-223, т.2 а.с.32-36).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року по справі №333/7232/20 в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року по справі №333/7232/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14лютого2024 року по справі №333/7232/20, касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_9 , задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року скасованота передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024року по справі №333/7232/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 . Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні майном квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3783,60 гривень по 1891,80 гривень з кожного. Зупинено виконання постанови Запорізького апеляційного суду у частині виселення на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» ( тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріусом виконавчого напису) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на час вчинення нотаріусом виконавчого напису) (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до норми цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).
Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку».
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.
В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) звертає увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) звертала увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.
Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 361/1488/19 виснував, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у згаданому Переліку документів.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц, зазначила, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), ухвалених у подібних правовідносинах.
За статтями 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначено, що: «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів».
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, нга підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 як на підставу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилалася на те, що не отримала письмову вимогу від іпотекодержателя про усунення порушення кредитного зобов`язання перед поданням ним заяви про вчинення виконавчого напису, оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням статті 88 Закону України "Про нотаріат", зокрема за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. 
Водночас ОСОБА_1 не надала суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що вона не отримала письмову вимогу від іпотекодержателя про усунення порушення кредитного зобов`язання перед поданням ним заяви про вчинення виконавчого напису, а також не надала доказів на підтвердження факту невизнання чи оспорення нею розміру заборгованості перед стягувачем, визначеної останнім та відображеної у виконавчому написі нотаріуса, на виконання якого вона добровільно вчинила дії, спрямовані на погашення саме вказаної заборгованості.
З досліджених судом доказів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що АТ «СЕНС БАНК» направляв на адресу позичальниці ОСОБА_1 неодноразово вимоги про усунення нею порушення кредитного зобов`язання. Про наявність пред`явленої кредитодавцем заборгованості за цим кредитним договором відповідачка була обізнана вже в 2015 року при першому пред`явленні АТ «СЕНС БАНК» вимог в судовому порядку про стягнення кредитної заборгованості, при цьому жодних дій на усунення цих порушень чи оспорювання наявної заборгованості шляхом подання позичальницею відповідного позову останньою не зроблено.
ОСОБА_1 в позові також зазначає, що при вчиненні виконавчого напису приватним виконавцем Чуловським В.А. не враховано, що зазначена стягувачем кредитна заборгованість, яка потім зазначена у виконавчому написі, не була безспірною, оскільки кредитодавець не мав права нараховувати відсотки після подання позову у 2015 року, при цьому вона не заперечувала, що сума тіла кредиту на момент вчинення виконавчого напису не була нею погашена.
Вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису ( 28 листопада) по суті спорів щодо заборгованості або її розміру між сторонами вирішено не було, доказів відсутності заборгованості позивач не надала. Відсутні рішення суду щодо стягнення заборгованості чи звернення стягнення на іпотечне майно.
Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив безспірність заборгованості та її розмір є безпідставними.
При цьому колегія суддів зауважує, що з урахуванням відсутності рішення суду у справі №333/1731/15-ц, про стягнення кредитної заборгованості, зазначених вище правових висновків Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц, право кредитодавця, а не обов`язок, звертати стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання направленої вимоги про дострокове повернення кредиту, подальші кредитні відносини між позичальницею ОСОБА_1 та кредитодавцем, які не були припинені чи розірвані, строку кредитного договору, суд не погоджується з доводами позивачки про те, що в 2015 році АТ «АЛЬФА БАНК» було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яке стало підставою для зміни строку договору та припинення нарахування процентів. Неправильність нарахованої суми процентів, зазначеної у виконавчому написі, позивачкою належними доказами не підтверджена. Відсутність зазначеної у виконавчому написі суми кредитної заборгованості, на момент його вчинення, належними доказами позивачкою не доведено. На момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису відсутні не вирішені судові спори між кредитодавцем та позичальницею ОСОБА_1 щодо вказаної у ньому кредитної заборгованості.
У процесі розгляду справи позивачка не спростовувала розрахунок заборгованості, не надала до суду належних і допустимих доказів, зокрема, контррозрахунок заборгованості, які б спростовували безспірність вимог відповідача або сам факт прострочення зобов`язання. 
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що виконавчий напис вчинено на підставі договору іпотеки, однак розрахунку заборгованості та сум, які включені в складові розрахунку, виконавчий напис не містить, - необґрунтовані, оскільки спростовуються матеріалами справи. Позивачка у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості.
Доводи скарги про те, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису не було доказів отримання позивачкою (іпотекодавцем) повідомлення про усунення порушень за основним зобов`язанням, - необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи.
З огляду на вказане, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, як вірно зауважив суд першої інстанції, позивачкою не доведено, що оскаржуваний нею виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» чи Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підстав для визнання оскаржуваного позивачкою виконавчого напису, судом не встановлено, тому позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не підлягають задоволенню.
За таких обставин суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, колегія суддів зазначає наступне. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, зроблено висновок, що:
«виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85)
Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними».
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами торгів (аукціону) правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, то підставами для визнання торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення. Для визнання судом торгів (аукціону) недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. При цьому наявність підстав для визнання торгів недійсними має встановлюватися судом на момент їх проведення. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»).
Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону (стаття 41 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) вказано, що: «державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення, - статті 58, 62 Закону № 606-ХІV, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції № 74/5). Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статті 55, 85 цього Закону). Отже, незаконність дій державного виконавця під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV щодо проведення оцінки майна, визначення його вартості чи оцінки (уцінки) до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.
При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).
ОСОБА_1 зазначає, що приватний виконавець не направляв їй копії ухвал про відкриття виконавчого провадження та інші винесені ним постанови, також не повідомляв та не направляв висновок про оцінку майна, при цьому належні докази на підтвердження цих обставин суду не надано. Окрім того, як вже зазначено вище, підставою для визнання прилюдних торгів є порушення правил проведення торгів, визначених законодавством, дії приватного виконавця мали оскаржуватися в іншому порядку визначеному Цивільно-процесуальним кодексом України, шляхом подання скарги на його дії.
Згідно п. 2 сьомого розділу Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 2831/5 від 29.09.2016 р., який діяв на час проведення спірних торгів, реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».
Згідно з пунктами 2, 3 розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 2831/5 від 29.09.2016 року, організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.
У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим – восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
Згідно п. 2 сьомого розділу Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 2831/5 від 29.09.2016 року в редакції, що діяла під час проведення оспорюваних електронних торгів, строк підготовки до електронних торгів під час реалізації предмета іпотеки складає не менше 30 календарних днів. Організатор не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня початку електронних торгів публікує в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмета іпотеки та на Веб-сайті повідомлення про проведення таких електронних торгів. Не пізніше дня публікації повідомлення про проведення електронних торгів у засобах масової інформації Організатор письмово повідомляє виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна. Будь-який учасник може бути покупцем предмета іпотеки, якщо він запропонує найвищу ціну. За результатами проведення електронних торгів складається протокол, який підписується уповноваженим представником Організатора та покупцем предмета іпотеки. Організатор протягом трьох днів з дня підписання переможцем протоколу електронних торгів надсилає відповідний протокол виконавцю. Протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про іпотеку» та не пізніше наступного робочого дня надсилає його Організатору.
Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі N 554/154/22 (провадження N 14-24цс24) зроблено висновок, що:
"за усталеною практикою суду касаційної інстанції, для визнання судом електронних торгів недійсними обов`язковими умовами є наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи вплинули ці порушення на результати торгів та чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, проведення електронних торгів з порушенням вимог законодавства є підставою для визнання таких торгів недійсними винятково за умови доведення порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, та у разі якщо такі порушення вплинули на результати торгів. Доведення такого порушення прав покладається на особу, яка оспорює торги».
Водночас ОСОБА_1 у позовній заяві лише констатувала певні порушення Порядку N 2831/5, проте не зазначала, як саме неповідомлення про день та час проведення електронних торгів, а також не надсилання протоколу порушило його права та інтереси та як це вплинуло на результати торгів, що є найважливішим. Суд першої інстанції не встановив, які саме права й законні інтереси боржника порушено її неналежним повідомленням про проведення торгів та як це вплинуло на їх результати.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним акта реалізації предмета іпотеки № 60343529 від 29.07.2020 року, складений відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 490487 від 13.07.2020 року.
Розглядаючи спір суд першої інстанції дійшов вірного висновку про дотримання при проведенні торгів алгоритму дій стосовно примусового виконання рішення за рахунок майна боржника, що вказують на належне забезпечення процедури проведення електронних торгів, а саме: здійснено оцінку нерухомого майна, яка сторонами виконавчого провадження не оскаржена; складено заявку на реалізацію арештованого майна організатору торгів; до Системи електронних торгів внесено інформацію про майно боржника; учасником сплачено гарантійний внесок за участь у торгах; проведено електронні торги з визначенням переможця; після закінчення торгів складений електронний протокол, на підставі якого оформлений акт про проведені електронні торги; підписано відповідний акт, який затверджений виконавцем.
Визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, оскільки ці вимоги є неналежними (неефективними) способами захисту, та відмовою у задоволенні інших вимог через те, що відмовлено у задоволенні вимоги про визнання торгів недійсними.
В позові позивач не зазначає, які положення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 2831/5 від 29.09.2016 р. порушені організатором торгів ДП «Сетам». Судом на підставі досліджених доказів не встановлено порушення ДП «Сетам» положень вищевказаного Порядку при проведенні оскаржуваних торгів.
Оскільки на час проведення оспорюваних електронних торгів 13 липня 2020 року виконавчий напис нотаріуса від 28 листопада 2016 був чинним, а також ОСОБА_1 не наведено і судом, як першої, так і апеляційної інстанцій не встановлено жодних обставин щодо порушення порядку проведення електронних торгів та протиправності дій приватного виконавця в частині реалізації предмета іпотеки на момент проведення електронних торгів, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів, акту проведення електронних торгів, скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 
Доводи позивача, що нібито вартість спірного майна під час оцінки занижена бездоказові, оскільки 11.03.2020 експертом було виготовлено звіт про оцінку майна боржника, згідно якого вартість квартири встановлено в розмірі 360 029 грн (т.1 а.с.9), та 13.07.2020 року відбулися повторні електронні торги та згідно протоколу ДП «Сетам» 490487 майно боржника, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була реалізована за ціною 301 007,40 грн, та переможцем торгів була визначена ОСОБА_2 (т.1 а.с.16), тобто в межах шестимісячного строку. Посилання позички щодо заниженої ціни вартості предмету іпотеки, суд вважає не доведеними, оскільки різниця у часі складання висновків щодо оцінки майна, які зазначає позивачка у позові, становить півтора року. Достовірних доказів, які підтверджували ці доводи позивачкою не надані.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що виконавчий напис пред`явлений поза строком, встановленим ст. 91 Закону України «Про нотаріат», якою передбачений річний строк для його пред`явлення для виконання після вчинення виконавчого напису не заслуговують на увагу, оскільки з наданих сторонами доказів не можливо встановити, коли саме пред`явлений до виконання оскаржуваний виконавчий напис, відсутні відомості чи пред`являвся він раніше, чи повертався стягувачу, що також впливає на строк пред`явлення. Даний виконавчий напис прийнятий до виконання, постанова про відкриття провадження стороною виконавчого провадження та позивачкою у цій справі не оскаржувалась.
Відносно доводів ОСОБА_1 про відсутність письмового дозволу органу опіки на реалізацію нерухомого майна, яким має прав користуватися неповнолітній онук іпотекодавця, суд враховує наступне. Згідно з вимогами частини третьої статті 9 Закону № 898-IV«Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Аналогічні положення зазначені в п.9 Іпотечного договору, укладеного між позивачкою та кредитодавцем.
Водночас постановою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2024 року по справі №333/7232/20, яка набрала законної сили встановлено, що вселення ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , зокрема неповнолітнього онука ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в спірну квартиру, яка була предметом іпотеки, якого було зареєстровано у спірній квартирі 26 лютого 2011 року відбулося без дозволу іпотекодержателя, всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі №898-IV. Реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки сім`ї сина іпотекодавця ОСОБА_1 у квартирі, яка є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу. З цього приводу, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що реєстрація у предметі іпотеки осіб, які не були у ньому зареєстровані на момент укладення договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя, є порушенням з боку іпотекодавця, яке не має призводити до обмеження прав іпотекодержателя та створювати права у таких зареєстрованих осіб щодо предмета іпотеки (дивитись, наприклад, постанову Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 707/1695/18).
Також матеріали справи №333/7232/20 містять висновок Дисциплінарного уповноваженого Асаціації приватних виконавців України від 10.11.2020 року, відповідно до якого вбачається, що онук ОСОБА_1 був зареєстрований в лютому 2011 року. Реєстрація місця проживання в житловому приміщенні боржника, яка є предметом іпотеки є способом перешкоджання звернення стягнення на таке майно, що свідчить про зловживання боржником своїми процесуальними правами та створює штучних перешкод для виконання виконавчого документу у повному обсязі. До аналогічного висновку прийшла Велика Палата в постанові № 678/301/12 від 15.05.2019 року.
Крім того в матеріалах даної справи міститься довідка за результатами позапланової міжвиїздної перевірки діяльності приватного виконавця Проценка Л.Ю. від 28 вересня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 крім спірної квартири, містить 2 об`єкта житлової нерухомості.
Таким чином посилання позивача на порушення прав та інтересів малолітніх осіб, які зареєстровані в предметі іпотеки є безпідставними.
Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів порушення приватним виконавцем процедури реалізації та наявності обставин, які б могли вплинути на результати проведення торгів. Крім того, безпосередньо позивач дії приватного виконавця під час виконавчого провадження не оскаржував.
Щодо вимоги про витребування майна.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів власності.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У справі, яка переглядається судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 стала переможцем електронних торгів з продажу лоту № 426729 іпотечного майна – квартири за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження № 60343529 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 20717 від 28 листопада 2016 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на вказану квартиру, яка належить ОСОБА_1 для задоволення вимог АТ « Альфа Банк» у розмірі 1597337,70 грн.

На підставі акту приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. від 29.07.2020 року та Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. 25 серпня 2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 492, ОСОБА_2 набула право власності на вказану квартиру.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

У постанові від 02 серпня 2023 року в справі № 308/8629/19(провадження № 61-6019св22) Верховний Суд зазначив, що «при розгляді справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб,
допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21))»

А також на висновок Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 : «Розглядаючи дії виконавця в порядку виконання судового рішення, Велика Палата Верховного Суду в пункті 88 постанови від 6 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 зазначила, що за змістом Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII вбачаються можливими дії виконавця, спрямовані на виконання обов`язку боржника, наявність якого встановлена рішенням суду або іншого уповноваженого органу, перед стягувачем, причому за рахунок боржника. Виконання такого рішення за боржника виконавцем неможливе в разі відсутності майна в боржника, або в разі відсутності в боржника юридичної чи фактичної можливості самостійно вчинити на користь стягувача певні дії. Отже, виконавець виконує за боржника його обов`язок перед стягувачем лише в разі, коли боржник має юридичну і фактичну можливість самостійно виконати свій обов`язок, але через дефект волі не виконує його. У зв`язку із цим здатність боржника своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки обмежується, зокрема, шляхом накладення арешту на кошти і майно боржника. Натомість виконавець своїми діями створює юридичні наслідки для боржника. При цьому виконавець не має власного юридичного інтересу у створенні таких наслідків у правовідносинах зі стягувачем чи іншими особами під час виконання рішення за боржника. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець здійснює покладені на нього функції з реалізації майна, на яке звернено стягнення; натомість у боржника як власника майна у межах виконавчого провадження залишається процесуальне право оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця, право оскарження судових актів (рішень, ухвал), а також право на відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця. Саме тому відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року усправі № 925/1351/19 виснувала, що при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2024 року у справі №587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23) відступив від зазначеного висновку та вказав, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На момент проведення електронних торгів з реалізації спірного нерухомого майна на підставі виконавчого напису вказаний напис був чинним, неправомірних дій уповноважених осіб виконавчої служби під час виконавчого провадження невстановлено; відсутні правові підстави для визнання електронних торгів недійсними, на недобросовісність їх переможця позивач не посилалась і суди таких обставин не встановили, не підлягає задоволенню і позовна вимога про витребування квартири.

Аналогічні висновки містяться в постанові Касаційного цивільного суду від 10.01.2025 року у справі № 295/9940/20.

Саме тому відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки таке витребування буде рахуватися втручанням в права власника на мирне володіння майном.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не встановлено обставин, які б свідчили про недійсність електронних торгів, проведених 13 липня 2020 року на підставі виконавчого напису нотаріуса від 28 листопада 2016 року.

Крім того, вимога про визнання електронних торгів недійсними обґрунтована позивачем зокрема як наслідок визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, неправомірних дій уповноважених осіб виконавчої служби під час виконавчого провадження не встановлено, відсутні правові підстави для визнання електронних торгів недійсними, які б вплинули на результати торгів, на момент проведення електронних торгів з реалізації спірного нерухомого майна на підставі виконавчого напису вказаний напис був чинним, на недобросовісність їх переможця позивач не посилалась і суд таких обставин не встановив, тому є правильні висновки суду першої інстанції, що не підлягає задоволенню і позовна вимога про витребування квартири.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для витребування у відповідачки ОСОБА_2 спірної квартири, яка набута нею за результатами проведення вищевказаних електронних торгів.

Аналогічні висновки щодо відсутності підстав для витребування майна у переможця електронних торгів, які не були визнані недійсними, викладено в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі N 201/1538/22 (провадження N 61-2523св23).

У справі, яка переглядається, немає підстав для визнання недійсними оспорюваних електронних торгів, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що реалізація нерухомого майна на електронних торгах відбувалася не в порядку примусового виконання судових рішень, а на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування на її користь від ОСОБА_2 спірного нерухомого майна.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги по суті спору та їх відображення в оскарженому рішенні суду першої інстанції, питання вмотивованості висновків судів першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судом сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенні на предмет його законності у межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції 

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухваленого судового рішення та фактично зводиться до спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича – залишити без задоволення. 

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2025 року – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 травня 2026 року.

Головуючий , суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.