Справа № 752/14234/25 
Провадження №: 2/752/2390/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», Товариство) звернулось через засоби електронного зв`язку до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 75 846,88 грн.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.02.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00613.004906207, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000,00 грн на умовах строковості, платності та зворотності строком до 11.08.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості.
АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 75 846,88 грн, яка складається з: 30 328,76 грн - заборгованість за кредитом; 19 466,78 грн - заборгованість за процентами; 26 051,34 грн - заборгованість за плату за обслуговування кредитною заборгованістю.
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, за умовами якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Ідея Банк», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00613.004906207 від 11.02.2019.
В подальшому між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Росвен Інвест Україна», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00613.004906207 від 11.02.2019.
Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Z06.00613.004906207 від 11.02.2019 в загальному розмірі 75 846,88 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2025 для розгляду цивільної справи №752/14234/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.
24.07.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність належних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до відповідача, а також неповідомлення його, як боржника, про відступлення права вимоги. Крім того, відповідач зазначив про зазначення у кредитному договорі неправдивої інформації щодо істотної умови договору - розміру процентної ставки, а також відсутності належних доказів (належного розрахунку) щодо дійсного розміру заборгованості. 
Посилаючись на викладене, а також на положення ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ЗУ «Про споживче кредитування» з урахування того, що він є військовослужбовцем-ветераном та інвалідом ІІІ групи, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
30.07.2025 року до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_2 на відзив відповідача. У даній відповіді представник позивача зазначає про наявність доказів на підтвердження позовних вимог, правомірність переходу права вимоги та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у зв`язку із невиконанням ним умов кредитного договору. 
05.08.2025 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких він вказав, що позивачем не надано належних доказів легітимності набуття ним права вимоги за кредитним договором № Z06.00613.004906207 від 11.02.2019.
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною восьмою статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 11.02.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00613.004906207, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 35 000,00 грн на умовах строковості, платності та зворотності строком до 11.08.2021 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості.
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, за умовами якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» отримало право грошової вимоги до боржників АТ «Ідея Банк», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00613.004906207 від 11.02.2019.
В подальшому між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «Росвен Інвест Україна», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00613.004906207 від 11.02.2019.
Як кредитний договір, так і договори факторингу є дійсними, доказів зворотного суду не надано.
Як стверджує позивач, АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 75 846,88 грн, яка складається з: 30 328,76 грн - заборгованість за кредитом; 19 466,78 грн - заборгованість за процентами; 26 051,34 грн - заборгованість за плату за обслуговування кредитною заборгованістю.
Факт укладення кредитного договору з АТ «Ідея Банк» та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорювався.
Вирішуючи спір по суті, суд керується наступними нормами права.
Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Документи, які можуть підтвердити обставину невиконання кредитного зобов`язання, визначені в спеціальних нормативно - правових актах: ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Постанові правління НБУ №566 від 30.12.1998р. «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України».
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до п. 1.2.1. Постанови правління НБУ № 566 Бухгалтерський (фінансовий) облік забезпечує своєчасне й повне відображення всіх операцій банку та надання користувачам інформації про стан активів і зобов`язань, власний капітал, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. 2.1.1 Постанови правління НБУ № 566 Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін).
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.
При цьому, згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, якими суд керувався під час задоволення грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у цьому випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем вищевказані документи не були надані суду для обґрунтування законності своїх позовних вимог і позивачем не тільки не підтверджено обставину невиконання кредитного зобов`язання, а й розмір такого невиконання.
Крім того, в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло, виходячи з яких обставин формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути позивач.
Так, суд зазначає, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано виписку, складену 24.07.2023 року, з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 11.02.2019 року по 20.01.2020 року, в якій вказано кількість проводок на суму як дебету, так і кредиту в розмірі 57 236,01 грн. Встановити факт наявності/відсутності заборгованості та її розмір з вказаної виписки неможливо. 
Також, до справи долучено довідку-розрахунок заборгованості АТ «Ідея Банк» станом на 25.07.2023 року, з якої вбачається, що відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 75 846,88 грн., що складається з: заборгованість за основним боргом - 30 328,76 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 19 466,78 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями - 26 051,34 грн.
Проте, вказана довідка-розрахунок не підкріплена жодними іншими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, випискою з банківського рахунку відповідача.
Крім того, розрахунок заборгованості чи банківська виписка за період з 20.01.2020 по 25.07.2023 року також відсутні. 
Жодних інших доказів на підтвердження факту наявності у відповідача заборгованості, періоду її формування, а також дійсного її розміру з урахуванням усіх видів її складових позивачем суду не надано.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Таким чином, позивачем не доведено належними засобами доказування наявність заборгованості відповідача за кредитним договором та її дійсний розмір.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів, а тому з огляду на наведене позов задоволенню не підлягає. Також, вищевикладені висновки суд вважає достатніми для відмови в задоволенні позову у повному обсязі, а тому інші доводи сторін судом не оцінюються. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова