ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 м. Дніпро Справа № 904/518/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В., 

за участю секретаря судового засідання Янкіної Г.Д.,

та представників:

від скаржника (відповідача-3): не з`явився;
від позивача: ОСОБА_1 (в залі суду);
Макаров К.Г. (в залі суду);
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 (постановлену колегією суддів у складі: головуючого судді Назаренко Н.Г., суддів: Євстигнеєвої Н.М., Ніколенка М.О. у м. Дніпрі, повна ухвала складена 29.04.2026) у справі № 904/518/23

за позовом  ОСОБА_3 (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) 
до відповідача-1: ОСОБА_4 (м. Запоріжжя); 
до відповідача-2: ОСОБА_5 (м. Запоріжжя);
до відповідача-3: ОСОБА_2 (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область); 
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів-1,2,3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг компанія "Інтермет" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області); 
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів-1,2,3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи" (м. Запоріжжя); 
про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/518/23 за позовом ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) до відповідача-1: ОСОБА_4 ; відповідача-2: ОСОБА_5 ; відповідача-3: ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 суму збитків у розмірі 987 142 грн 58 коп. 
В процесі розгляду справи, 23.04.2026, до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло повторне клопотання про призначення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої позивач просив поставити наступне питання: Яка ринкова вартість нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.08.2014? Проведення судової оціночно-будівельної експертизи позивач просив доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Також, 23.04.2026 до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло ще одне клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої позивач просив поставити таке питання: Яка ринкова вартість нерухомого майна - приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату продажу цього нерухомого майна – 15.08.2014? Проведення судової оціночно-будівельної експертизи позивач просив доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
В своєму аналогічному клопотанні від 08.12.2025 (яке залишилось не розглянутим попередньою колегією суддів у зв`язку із їх самовідводом від розгляду справи), позивач просив призначити додаткову судову оціночно-будівельну експертизу, посилаючись на неповноту наданих експертом висновків та не застосування експертом усіх методичних підходів (експерт розрахував ринкову вартість об`єкта лише витратним методичним підходом, хоча він використовується для оцінки унікальних об`єктів або нерухомості, яка не приносить дохід). У зв`язку з цим позивач вважає, що є всі ознаки, що за результатом розгляду цієї справи суд не відновить порушені права та інтереси позивача. Також в клопотанні позивач вказує, що експертом не надано відповіді на порушені питання у повному обсязі та їх невідповідність іншим фактичним даним; неузгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; необґрунтованість експертного висновку та його неузгодженість з іншими матеріалами справи.
У клопотаннях від 23.04.2026 позивач наполягає на проведенні додаткової судової оціночно-будівельної експертизи та зазначає, що підставою позовних вимог є завдання позивачеві шкоди внаслідок неправомірного виведення активів, зокрема, нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обтяження його іпотекою, звернення стягнення на іпотечне майно та придбання головою і членом Наглядової ради ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет", відповідачкою ОСОБА_4 , спірного приміщення як покупцем. Позивач вказує, що йдеться про протиправне відчуження майна товариства членами Наглядової ради (відповідачами) у незаконний спосіб (поза межами рішення загальних зборів), що перешкодило позивачеві отримати при виході з товариства належну йому на час виходу у серпні 2014 року вартість частки майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі (як було передбачено діючою на той час редакцією статті 54 Закону України "Про господарські товариства" та пунктом 4.9. Статуту товариства). Таким чином, на думку позивача, до обставин, що підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, входить визначення ринкової вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що потребує спеціальних знань. Позивач зазначає, що частка позивача в ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" (колишнього ВАТ "Холдінг компанія "Інтермет") була зменшена за результатами прийнятого 14.12.2010 Наглядовою радою ВАТ "Холдінг компанія "Інтермет" рішення та укладання 28.12.2010 з іпотекодержателем ПАТ "Індустріально-експортний банк" Договору іпотеки 25-з, у відповідності до якого активи ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" були суттєво зменшені за рахунок подальшого продажу по суттєво заниженій ціні нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 2 140,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ВАТ "Холдінг компанія "Інтермет", та вважає, що датою нанесення позивачу матеріальної шкоди є дата продажу вказаного спірного нерухомого майна. Таким чином, позивач вважає, що для всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи необхідно встановити вартість спірного незаконно вибулого з активів Товариства нерухомого майна станом на дату продажу цього нерухомого майна - 15.08.2014. 

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі №904/518/23, зокрема:
- клопотання ОСОБА_3 про призначення додаткової судової експертизи задоволено;
- призначено додаткову оціночно-будівельну судову експертизу у справі № 904/518/23; 
- на вирішення експертизи поставлене наступне питання: Яка ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2 140,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 28703812110, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 15186948) станом на дату продажу цього нерухомого майна – 15.08.2014, визначена із застосуванням в тому числі, але не виключно, дохідного та порівняльного методичних підходів?
- на час проведення судової експертизи провадження у справі № 904/518/23 зупинено;
- у розпорядження експерта надані матеріали справи № 904/518/23.
Ухвала обґрунтована наступним:
- в силу частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу;
- ознайомившись із висновком експерта, позивач виявив, що як саме дослідження, так і відповіді на поставлені експертам питання є неповними;
- відповідно до частини 1 статті 107 Господарського процесуального кодексу України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер;
- згідно з абзацом 3 пункту 1.2.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, із подальшими змінами, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи;
- з метою дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, судом призначалась судова оціночно - будівельна експертиза, проведення якої доручалось Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-практичне східне бюро судових експертиз" (юридична адреса - вул. Поштова, будинок 80, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122; фактична адреса - вул.Швеця Віктора, 8, село Гатне, Київська область, 08159; адреса для листування - а/с № 36, м.Київ, 03187). На розгляд експерта (експертів) поставлено питання: Яка ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2 140,6 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривій Ріг, вул. Косіора, 32 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 28703812110, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 15186948) станом на 15.08.2014?;
- як вбачається з висновку експерта від 09.09.2025, розрахунок вартості об`єкта нерухомості виконано експертом із застосуванням витратного підходу методом залишкової вартості (з урахуванням його знецінення, зумовленого існуючим фізичним зносом) за показником опосередкованої вартості будівництва адміністративних будівель, які споруджуються на території України, оскільки опосередкована вартість будівництва об`єктів, які споруджуються на території України, розраховується з врахуванням ринкових умов будівництва та враховує всі статті витрат на будівництво;
- при цьому, у відповідності до Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав": оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур (пункт 35). Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення (пункт 36). З метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об`єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки (пункт 37). Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний (пункт 38). Оцінка майна проводиться з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання (пункт 4). Принцип найбільш ефективного використання полягає в урахуванні залежності ринкової вартості об`єкта оцінки від його найбільш ефективного використання. Під найбільш ефективним використанням розуміється використання майна, в результаті якого вартість об`єкта оцінки є максимальною (пункт 10). Оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості (пункт 11). Для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки (пункт 13). Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації (пункт 14);
- таким чином, для вирішення даного спору є потреба у спеціальних знаннях, тобто висновок експерта при розгляді даної справи не можуть замінити інші засоби доказування;
- враховуючи вищенаведене, з урахуванням зауважень позивача, як особи, що ініціювала проведення експертизи у цій справі та не отримала повної, точної і вичерпної відповіді на питання, що ставилось перед експертами, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи й вирішення питань, що потребують спеціальних знань в галузі будівництва та оціночної діяльності, суд вважає за необхідне призначити у цій справі додаткову судову оціночно-будівельну експертизу;
- відповідно до пункту 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, експертизи та інші дослідження проводяться експертними установами відповідно до регіональних зон обслуговування. Враховуючи викладене, з урахуванням приписів статті 107 Господарського процесуального кодексу України та клопотання позивача, суд вважає за доцільне доручити проведення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи у справі експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Іжовський Ігор Ярославович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № суду 50093 від 06.05.2026), в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/518/23 скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- в оскаржуваній ухвалі зазначено, що від відповідача-3 представник не з`явився. У той же час відповіач-3 не був повідомлений про дату та час судового засідання. Матеріали справи не містять доказів направлення та вручення відповідачу-3 повістки про виклик до суду, зокрема, ухвали з повідомленням про призначене на 27.04.2026 судове засідання, що позбавило відповідача-3 права навести свої доводи та міркування щодо заявленого позивачем клопотання про призначення експертизи у справі;
- місцевий господарський суд незаконно затягнув розгляд даної справи, безпідставно зупинивши провадження. Станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали суду - 27.04.2026, з моменту прийняття новим складом суду до свого провадження даної справи (16.02.2026), минув 71 день. При цьому ні судом першої інстанції, ані жодною із сторін, питання продовження строку підготовчого провадження не ставилося. Отже, місцевий господарський суд протиправно продовжив підготовче засідання всупереч визначеному статтею 177 Господарського процесуального кодексу України строку, порушуючи право учасника справи на розгляд спору впродовж розумного строку;
- матеріали справи містять докази неможливості проведення судової експертизи Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, яка господарським судом вже призначалась в цій установі. Так, 20.08.2024 до суду першої інстанції надійшов лист від 09.08.2024 за вих. № 4024-23 від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого останній направляє Повідомлення про неможливість надання висновку № 4024-23 від 29.07.2024. Отже, знаючи про те, що вказана установа не може провести експертизу у цій справі, позивач повторно наполягав на її проведенні саме Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, що не можна вважати добросовісною поведінкою та намаганням позивача якнайшвидше вирішити ініційований ним спір. Більше того, позивач не був позбавлений права звернутися самостійно до будь-яких експертних установ для отримання відповідного висновку;
- не було підстав зупиняти провадження, оскільки призначена експертиза не передбачає безпосереднє обстеження спірної будівлі і не потребує виїзду експертів за місцем її знаходження в м. Кривий Ріг, а виконується виключно на підставі наявних документів. Повторне зупинення провадження у справі суперечить принципу розумності строку вирішення спору та призводить до затягування розгляду справи по суті. З урахуванням того, що провадження у даній справі відкрито місцевим господарським судом 27.02.2023, а ухвалами суду від 23.08.2023 та від 02.10.2024 провадження зупинялося вже двічі у зв`язку із проведенням експертиз, чергове зупинення провадження у даному спорі суттєво збільшує строки вирішення справи, що ставить її учасників у стан невизначеності;
- скаржник також звертає увагу на те, як швидко суд першої інстанції вирішив задовольнити клопотання позивача, зокрема, судове засідання 27.04.2026 було розпочато о 14:15:23, оголошено перерву о 14:18:59, а о 14:22:33 вже було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали; о 14:23:13 судове засідання було закрите. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 27.05.2026.

Від позивача ( ОСОБА_3 ) до Центрального апеляційного господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № суду 6886/26 від 26.05.2026), в якому він просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований позивачем наступним:
- для правильного вирішення спору у справі № 904/518/23 необхідно встановити ринкову вартість спірного нерухомого майна станом на дату його відчуження - 15.08.2014, оскільки саме ця обставина має істотне значення для перевірки заявленого позивачем розміру шкоди;
- апеляційна скарга не містить належного обґрунтування того, яким саме іншим допустимим, достовірним та достатнім доказом суд першої інстанції міг би встановити ринкову вартість нерухомого майна без застосування спеціальних знань у сфері оцінки нерухомості. Натомість скаржник фактично намагається підмінити питання доказування процесуальними запереченнями, які не спростовують необхідності експертного дослідження;
- предметом доказування у цій справі є, зокрема, обставини, пов`язані з наявністю шкоди, її розміром та причинним зв`язком між діями відповідачів і заявленими позивачем наслідками. Відтак, встановлення вартості майна, яке, за позицією позивача, вибуло з активів товариства та вплинуло на розмір належної йому майнової частки, є не другорядним, а ключовим доказовим питанням. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що без проведення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи неможливо належним чином встановити одну з ключових обставин справи - ринкову вартість спірного нерухомого майна станом на 15.08.2014. Таким чином, призначення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи у справі № 904/518/23 є не проявом затягування судового розгляду, а необхідною процесуальною дією, спрямованою на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи, дотримання принципів змагальності сторін, допустимості доказів та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення;
- відтак, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у частині призначення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи відповідає вимогам статей 98, 99, 100 Господарського процесуального кодексу України, є належним чином мотивованою та постановленою в межах процесуальних повноважень суду першої інстанції;
- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 справу №904/518/23 було прийнято до розгляду новим колегіальним складом суду саме на стадії підготовчого провадження, а підготовче засідання призначено на 09.03.2026. Подальший рух справи свідчить, що суд першої інстанції здійснював підготовчі процесуальні дії в межах відповідної стадії процесу, з урахуванням зміни складу суду, повторних автоматизованих розподілів справи, заяв учасників справи та необхідності забезпечення належного складу суду;
- скаржник не доводить, що був позбавлений можливості подати заперечення, надати пояснення чи реалізувати інші процесуальні права щодо клопотання про призначення експертизи;
- зупинення провадження у справі № 904/518/23 є не самостійним або довільним процесуальним рішенням суду, а прямим процесуальним наслідком призначення судової експертизи, передбаченим нормами Господарського процесуального кодексу України;
- доводи скаржника щодо того, що клопотання позивача про призначення додаткової судової оціночно-будівельної експертизи було розглянуто судом першої інстанції "невиправдано швидко", є оціночними, суб`єктивними та не мають самостійного процесуального значення для скасування оскаржуваної ухвали.

У судове засідання 27.05.2026 з`явився позивач та його представник; представники скаржника (відповідача-3), відповідача-1, відповідача-2, третьої особи-1 та третьої особи-2 у зазначене судове засідання не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили, жодних клопотань від зазначених учасників справи до апеляційного господарського суду не надходило.
У той же час відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Апеляційним господарським судом встановлено, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а саме:
- шляхом направлення ухвали суду від 11.05.2026 позивачу до його Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена Довідка про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 11.05.2026 доставлена до Електронного кабінету позивача - 11.05.2026 після 17 години (з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 12.05.2026);
- шляхом направлення ухвали суду від 11.05.2026 поштовим зв`язком через АТ "Укрпошта" на офіційні адреси відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3, третьої особи-1 та третьої особи-2. Слід відзначити, що поштові відправлення на офіційні адреси зазначених учасників справи, в яких містилася ухвала суду від 11.05.2026, не були вручені та повернуті за зворотною адресою з довідками АТ "Укрпошта" форми 20 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (арк.с. 151 - 158 у томі 6). При цьому відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, з урахуванням положень пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою відповідачу-1, відповідачу-2, відповідачу-3, третій особі-1 та третій особі-2. 
Більше того, колегією суддів також враховано, що справа тривалий час перебуває на розгляді суду першої інстанції, протягом цього часу суд першої інстанції направляв ухвали по справі на юридичні адреси відповідачу-1, відповідачу-2, відповідачу-3, третій особі-1 та третій особі-2, однак ухвали систематично повертались з довідками АТ "Укрпошта" форми 20 "Адресат відсутній за вказаною адресою". 
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну (фізичну) особу.
Відповідно до пункту 76 Правил для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.
Враховуючи викладене, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну (фізичну) особу.
За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання зазначеними вище учасниками справи вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих їм судових рішень (ухвал). Особа, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинна докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.
В даному випадку апеляційним господарським судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення всіх учасників справи про розгляд даної справи судом, що підтверджується направленням ухвал суду на всі відомі суду засоби зв`язку.
Також, апеляційний господарський суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень - 11.05.2026, зареєстровано в реєстрі - 11.05.2026 та забезпечено надання загального доступу 12.05.2026, тобто завчасно. Отже у всіх учасників справи були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).
З урахуванням наведеного, всі учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2026 по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Апеляційним господарським судом враховано, що відповідно до частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судом відзначено, що у даному випадку всі учасники справи отримали ухвалу суду від 11.05.2026 завчасно; підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені Господарським процесуальним кодексом України, відсутні.
Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, всі учасники справи були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у призначеному судовому засіданні. 
Станом на 27.05.2026 строк на подання відзивів на апеляційну скаргу, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд вважає, що учасники справи не скористалися своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу та вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, оскільки згідно з частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Більше того, права відповідачів-1,2 та третіх осіб-1,2, як учасників справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права скаржника на розумність строку розгляду апеляційної скарги (своєчасне вирішення судом спорів), що є однією із засад (принципів) та завданням господарського судочинства, яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У судовому засідання 27.05.2026 суддею-доповідачем було оголошено зміст апеляційної скарги та її вимоги, згідно з якими скаржник просить апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі №904/518/23 та матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні 27.05.2026 просили апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/518/23 - без змін, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції під час апеляційного провадження.
У судовому засіданні 27.05.2026, відповідно до статей 240, 283 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.
Відповідно до приписів статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про судову експертизу" судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.
Згідно зі статтею 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до частин 3 - 6 статті 99 Господарського процесуального кодексу України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.
Особливість висновку експерта полягає в тому, що предметом його дослідження є обставини, встановлення яких потребує наявності спеціальних знань (частина 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України). Отже, висновок експерта дозволяє встановити певні специфічні обставини, які не можуть бути встановлені іншими доказами (засобами доказування).
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 910/11002/21, від 06.02.2024 у справі №910/12661/22.
Отже, судова колегія констатує, що суди, призначаючи судову експертизу, користуються своїм правом, якщо у справі є така необхідність, тобто для вирішення справи потрібні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (заява № 61679/00 від 01.06.2006), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. 
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Апеляційний господарський суд наголошує, що згідно зі статтею 14 Господарського процесуального кодексу України ("Диспозитивність господарського судочинства") суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність призначення у даній справі додаткової судової експертизи, з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи та зазначалося вище, предметом позову є вимога про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 суми збитків у розмірі 987 142 грн 58 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним виведенням активів, зокрема, нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обтяження його іпотекою, звернення стягнення на іпотечне майно та придбання головою і членом Наглядової ради ТОВ "Холдінг компанія "Інтермет" - відповідачкою ОСОБА_4 спірного приміщення як покупцем. Позивач вказує, що йдеться про протиправне відчуження майна товариства членами Наглядової ради (відповідачами) у незаконний спосіб (поза межами рішення загальних зборів), що перешкодило позивачеві отримати при виході з товариства належну йому на час виходу (у серпні 2014 року) вартість частки майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі (як було передбачено діючою на той час редакцією статті 54 Закону України "Про господарські товариства" та пунктом 4.9. Статуту товариства). 
Таким чином, до обставин, що підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, входить встановлення ринкової вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що датою нанесення позивачу матеріальної шкоди є дата продажу вказаного спірного нерухомого майна. Таким чином, позивач вважає, що для всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи необхідно встановити вартість нерухомого майна, що незаконно вибуло з активів Товариства станом на дату продажу цього нерухомого майна - 15.08.2014, що потребує спеціальних знань. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для вирішення даного спору є потреба у спеціальних знаннях, тобто висновок експерта при розгляді даної справи не можуть замінити інші засоби доказування.
Так, з метою дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, судом призначалась судова оціночно - будівельна експертиза, проведення якої доручалось Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-практичне східне бюро судових експертиз". На розгляд експерта (експертів) поставлено питання: Яка ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2 140,6 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривій Ріг, вул. Косіора, 32 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 28703812110, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 15186948) станом на 15.08.2014?
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки такого майна. При цьому у дослідницькій частині висновку судового експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою майна, встановлені нормативно-правовими актами з оцінки майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення див. в постановах Кабінету Міністрів №1440-2003-п, № 1442-2004-п, № 1655-2006-п, № 1185-2007-п.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
Як убачається з Висновку експертів № 112/10/24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2025, розрахунок вартості об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 2 140,6 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривій Ріг, вул. Косіора, 32 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 28703812110, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 15186948) станом на 15.08.2014, виконано експертом із застосуванням витратного підходу методом залишкової вартості (з урахуванням його знецінення, зумовленого існуючим фізичним зносом) за показником опосередкованої вартості будівництва адміністративних будівель, які споруджуються на території України, оскільки опосередкована вартість будівництва об`єктів, які споруджуються на території України, розраховується з врахуванням ринкових умов будівництва та враховує всі статті витрат на будівництво.
Колегією суддів також враховано, що після надходження до суду Висновку експертів №112/10/24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2025, позивач 07.10.2025 звертався до суду з клопотанням про виклик судового експерта для надання усних пояснень щодо його висновку, в якому наводив норми щодо методичних підходів для оцінки майна (арк.с.123-125 у томі 4).
Також до Висновку експертів № 112/10/24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2025 мав зауваження відповідач-1 (Малихіна Т.І.), який 08.10.2025 звернувся до суду із клопотанням про визнання висновку експерта недопустимим доказом (арк.с.127-129 у томі 4), посилаючись на те, що висновок є неповним, а також на те, що застосований експертом витратний метод є некоректним по відношенню до об`єкта дослідження, оскільки згідно з пунктом 6 Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440, витратний підхід доцільно застосовувати для проведення оцінки нерухомого майна, ринок купівлі-продажу або оренди якого є обмеженим, спеціалізованого нерухомого майна, у тому числі нерухомих пам`яток культурної спадщини, споруд, передавальних пристроїв тощо. Для визначення ринкової вартості інших об`єктів оцінки витратний підхід застосовується у разі, коли їх заміщення або відтворення фізично можливе та (або) економічно доцільне. В даному випадку мав застосовуватися порівняльний підхід. З метою встановлення порушень проведення даної експертизи, відповідач-1 звернулася до Експертного бюро - ТОВ "Айстра", за результатними чого 06.10.2025 було надано відповідь за Вих № 597-ОД/1.1. від 06.10.2025, за змістом якої були наведені наступні зауваження до Висновку експерта від 09.09.2025 №112/10/24:
- при застосуванні обраного експертом методичного підходу допущені значні порушення вимог Національного стандарту № 2, а саме: пункту 7 "Оцінка земельних ділянок, що містять земельні поліпшення, або земельних поліпшень із застосуванням методів витратного підходу передбачає таку послідовність оціночних процедур: визначення ринкової вартості земельної ділянки (прав, пов`язаних із земельною ділянкою) під час її існуючого використання; визначення вартості відтворення або вартості заміщення земельних поліпшень; розрахунок величини зносу (знецінення) земельних поліпшень; визначення залишкової вартості заміщення (відтворення) об`єкта оцінки як різниці між вартістю заміщення (відтворення) та величиною зносу земельних поліпшень, збільшеної на величину ринкової вартості земельної ділянки (прав, пов`язаних із земельною ділянкою) під час її існуючого використання. Експерт повинна була врахувати вартість права користування земельною ділянкою та провести її за вимогами чинного законодавства, що регулює оцінку майна та земельних ділянок зокрема;
- експертом проігноровано той факт, що рівень зносу будівлі в вересні 2009 року складав усього лише 40%, при цьому даний показник був встановлений кваліфікованими спеціалістами з технічного обстеження об`єктів нерухомості. Так як при своїх розрахунках врахував показник зносу у розмірі 60%. Виходячи з характеристик будівлі, які зазначені Експертом в розділі 2 таб № 1, та загальним вимогам визначення класу капітальності будівель, поданих в розділі 7 стр. 27, об`єкт оцінки відноситься до ІІІ класу капітальності будівель із нормативним строком життя становить не більше 50 років. Тобто ступінь зносу розрахований некоректно;
- при використані показника опосередкованої вартості будівництва Експерт ігнорував такий показник як "коефіцієнт ринку регіону" (який визначається відповідно до вимог методичних посібників з оцінки майна). Даний показник станом на серпень 2014 року для Дніпропетровської області становив 0,99. Тобто показник, що взято до розрахунків потрібно було зменшити. 
Відповідно до частини 1 статті 107 Господарського процесуального кодексу України, якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Як було зазначено вище, додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо.
Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання.
Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.
Згідно з абзацом 3 пункту 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, із подальшими змінами, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.
Судова колегія зазначає, що додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що неможливо усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні, заслухавши експерта.
В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту.
Як було зазначено вище, у Висновку експертів № 112/10/24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2025, розрахунок вартості об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 2 140,6 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривій Ріг, вул. Косіора, 32 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 28703812110, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 15186948) станом на 15.08.2014, виконано експертом із застосуванням витратного підходу методом залишкової вартості (з урахуванням його знецінення, зумовленого існуючим фізичним зносом) за показником опосередкованої вартості будівництва адміністративних будівель, які споруджуються на території України, оскільки опосередкована вартість будівництва об`єктів, які споруджуються на території України, розраховується з врахуванням ринкових умов будівництва та враховує всі статті витрат на будівництво.
При цьому, у відповідності до Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав":
- оцінка майна проводитися з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання (пункт 4);
- принцип найбільш ефективного використання полягає в урахуванні залежності ринкової вартості об`єкта оцінки від його найбільш ефективного використання. Під найбільш ефективним використанням розуміється використання майна, в результаті якого вартість об`єкта оцінки є максимальною (пункт 10);
- оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості (пункт 11);
- для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки (пункт 13);
- визначення ринкової вартості об`єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації (пункт 14);
- оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур (пункт 35);
- оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення (пункт 36);
- з метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об`єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки (пункт 37).
Згідно з пунктом 38 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: 
- витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); 
- дохідний; 
- порівняльний.
Згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка; визначення бази оцінки; подання замовнику пропозицій стосовно істотних умов договору на проведення оцінки.
Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Втім, такі дії суду свідчили б про порушення засади диспозитивності господарського судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 у справі № 761/11228/21 дійшов висновку про неможливість окремого оспорення висновку експерта з огляду на те, що останній не є правочином, а є одним із видів доказів. У цій же постанові Верховний Суд звернув увагу, що учасники справи мають право викладати суду заперечення щодо висновку експерта, зокрема, особа вправі спростувати висновок експерта шляхом призначення додаткової або повторної експертизи, за наявності для цього підстав; так само учасник справи не позбавлений можливості заявити клопотання про проведення судової експертизи іншим експертом чи експертною установою або провести рецензування висновку експерта.
У відповідності до вказаних положень, позивач звернувся до суду із відповідним клопотанням про призначення додаткової судової експертизи, в якій обґрунтував заперечення щодо Висновку експертів № 112/10/24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2025. Як було зазначено вище, аналогічні заперечення були також викладені відповідачем-1 у клопотанні про визнання висновку експерта недопустимим.
При цьому згідно з частиною 1 статті 107 Господарського процесуального кодексу України неповнота експертного висновку є достатньою підставою для призначення додаткової експертизи у справі.
З урахуванням викладеного вище, а також приймаючи до уваги встановлені у даній справі обставини того, що Висновок експертів № 112/10/24 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2025 є неповним, що також визнається позивачем та відповідачем-1; крім того, усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи й вирішення питань, що потребують спеціальних знань в галузі будівництва та оціночної діяльності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності призначення у цій справі додаткової судової оціночно-будівельної експертизу, на розгляд якої поставив питання: Яка ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2 140,6 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Косіора, 32 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 28703812110, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 15186948) станом на дату продажу цього нерухомого майна – 15.08.2014, визначена із застосуванням в тому числі, але не виключно, дохідного та порівняльного методичних підходів?
При цьому призначення додаткової експертизи у даній справі не спрямоване на затягування розгляду, а є засобом для встановлення доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним господарським судом розцінюються критично. 
З огляду на все вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку є необхідним призначення додаткової судової експертизи.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи скаржника про відсутність необхідності призначення додаткової судової експертизи є безпідставними, такими, що не відповідають обставинам справи, а висновок суду першої інстанції про необхідність її проведення - законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги стосовно недобросовісної поведінки позивача, яка полягала у виборі експертної установи, колегією суддів розцінюються критично, з огляду на те, що надання Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Повідомлення про неможливість надання висновку № 4024-23 від 29.07.2024 (на яке посилається скаржник) було обумовлено ненаданням на клопотання експерта від 04.03.2024 додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, що не може свідчити про неможливість проведення додаткової судової оціночно-будівельної експертизу відповідно до ухвали від 27.04.2026 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз.
З приводу доводів скаржника щодо неповідомлення відповідача-3 про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 27.04.2026, що позбавило відповідача-3 права навести свої доводи та міркування щодо заявленого позивачем клопотання про призначення експертизи у справі, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Апеляційним господарським судом встановлено, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2026, якою підготовче засідання було відкладено на 27.04.2026, була надіслана, зокрема, відповідачу, засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" за адресою: проспект Миру, будинок 8, квартира 11, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50007 (арк.с.97 у томі 6).
Колегія суддів також наголошує на тому, що зазначену адресу скаржник вказав як свою поштову адресу також в апеляційній скарзі (арк.с.129 у томі 6).
У той же час поштове відправлення на офіційну адресу відповідача-3, в якому містилася ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2026, не було вручено та повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (арк.с. 151 - 158 у томі 6). При цьому відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, з урахуванням положень пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою відповідачу-3. 
Більше того, колегією суддів також враховано, що справа тривалий час перебуває на розгляді суду першої інстанції, протягом цього часу суд першої інстанції направляв ухвали по справі на офіційні адреси, зокрема, відповідачу-3, однак ухвали систематично повертались з довідками АТ "Укрпошта" форми 20 "Адресат відсутній за вказаною адресою". 
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну (фізичну) особу.
Відповідно до пункту 76 Правил для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.
Враховуючи викладене, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну (фізичну) особу.
За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відпвідачем-3 вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих їм судових рішень (ухвал). Особа, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинна докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.
Також, апеляційний господарський суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/135441762), ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2026 надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень - 06.04.2026, зареєстровано в реєстрі - 06.04.2026 та забезпечено надання загального доступу 07.04.2026, тобто завчасно. Отже у всіх учасників справи були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).
З урахуванням наведеного, всі учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2026 по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи викладене, апеляційним господарським судом відхиляються доводи скаржника щодо неналежного його повідомлення про судове засідання, що відбулося 27.04.2026.
Доводи скаржника щодо швидкого розгляду клопотання у судовому засіданні 27.04.2026 також відхиляються колегією суддів, як такі що носять оціночний характер та не впливають на результат розгляду апеляційної скарги. 
Отже, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.
З огляду на викладене, доводи скаржників, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, - ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/518/23, відсутні, тому у відповідності до статті 276 Господарського процесуального кодексу України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржників.
З підстав наведеного та керуючись статтями 3, 13, 74 - 80, 129, 269, 270, 275 - 284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі № 904/518/23 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2026 у справі №904/518/23 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_2 .

4. Матеріали справи № 904/518/23 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 01.06.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк