Номер провадження: 22-ц/813/1474/26 
Справа № 520/12467/14-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» про заміну сторони позивача на його правонаступника у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» звернулося до суду з заявою про заміну сторони на його правонаступника, в якій просило замінити сторону позивача з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс».
В обґрунтування заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» зазначило, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року по справі №520/12467/14ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, позовні вимоги були задоволені та в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11348895000 від 21.05.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність.
Виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року №520/12467/14-ц відстрочено на момент дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 №1304-VII, що став чинним з 07.06.2014 р.
15.11.2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» був укладений договір №2083/К купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого кредитора та заставодержателя по споживчого кредиту №11348895000 від 21.05.2008 року було змінено з ПАТ « Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс».
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року заява ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс» залишена без розгляду у зв`язку із тим, що ТОВ «Укрдебт Плюс» раніше вже двічі звертався з аналогічними заявами та вказане питання вже розглянуто судом а жодних нових обставин заява не містить.
Так, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.03.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони у зв`язку із відсутністю заяви від ТОВ «Укрдебт Плюс» про поновлення строку а суд не має відповідного права самостійно визначатись із наявністю або відсутністю підстав для поновлення процесуальних строків, та згідно вимог ч.1 ст. 127 ЦПК України має право на розгляд такого питання виключно при наявності відповідної заяви учасника справи. Ухвала не була оскаржена.
Ухвалою суду від 15.06.2023 року аналогічну заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» залишено без розгляду, так як вказане питання вже було розглянуто судом.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 року була задоволена апеляційна скарга ТОВ «Укрдебт Плюс», ухвала Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду заяви до суду першої інстанції, так як згідно правової позиції Верховного Суду , викладеної, зокрема, у постанові від 27.02.2024 року у справі № 2-361/11, діючим цивільним процесуальним законом не заборонено повторне звернення до суду з заявою про заміну сторони стягувача. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» про заміну сторони позивача на його правонаступника у цивільній справі № 520/12467/14-ц – задоволено.
Замінено сторону позивача у цивільної справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, з ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» (код ЄДРПОУ 43212924).
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про заміну сторони у справі відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при розгляді справи № 520/12467/14-ц не виконані вимоги постанови апеляційного суду від 15.05.2025 року стосовно перевірки доводів заявника ТОВ «Укрдебт Плюс» про те, що трирічний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання переривався на період дії мораторію. Твердження ТОВ «Укрдебт Плюс» про те, що трирічний строк пред`явлення виконавчих документів до виконання по справі № 520/12467/14-ц відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» спливає 21 квітня 2024 року суперечить діючому законодавству.
Скаржник зазначає, що відстрочка виконання судового рішення на підставі Закону України № 1304-УІІ від 03.06.2014 року не звільняла стягувача ПАТ «Дельта Банк» від реалізації свого права пред`явити виконавчі документи по справі № 520/12467/14-ц до примусового виконання протягом трьох років. Однак, це не було зроблено, ПАТ «Дельта Банк» не звертався із заявою до Київського районного суду м. Одеси з проханням видати виконавчі документи для пред`явлення їх до виконання. За таких обставин, при відсутності підстав для переривання строку для ТОВ «Урдебт Плюс», трьохрічний строк пред`явлення виконавчих листів до виконання рішення суду від 19.05.2015 року по справі № 520/12467/14-ц, яке набрало законної сили 01 червня 2015 року, сплив 02 червня 2018 року, що являється завершальною стадією судового процесу по справі № 520/12467/14-ц.
Таким чином, первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» втратив процесуальне право на пред`явлення виконавчих листів до виконання по справі № 520/12467/14-ц 02.06.2018 року у зв`язку зі спливом строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та завершенням стадії судового процесу до моменту відступлення права вимоги ТОВ «Укрдебт Плюс» 15.11.2019 року. Це означає, що заявник (новий кредитор) ТОВ «Укрдебт Плюс» не може набути тих прав, які втратив попередній кредитор ПАТ «Дельта банк».
Від представника ТОВ «Укрдебт плюс» Янчук А.А. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству, а тому підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 14.04.2026 року на 14:00 год. представники ТОВ «Укрдебт плюс» та ПАТ «Дельта банк», а також Саніної О.О. не з`явилися, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Від Саніної О.О. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Присутні у судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Храпенко С.В. не заперечували проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 14.04.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Задовольняючи заяву ТОВ «Укрдебт плюс» про заміну сторони позивача у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заявник набув право вимоги за спірними кредитним та іпотечним договорами на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К від 15.11.2019 року, тому наявні правові підстави для заміни сторони позивача з ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Укрдебт плюс».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 105 145,39 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність.
Зазначеним рішенням суду:
- визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 ; 
- визначено про виселення з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; 
- зобов`язано ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 гривень. 
На момент дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, відстрочено виконання судового рішення.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року набрало законної сили 01.06.2015 року (а. с. 12-15).
На виконання зазначеного рішення суду виконавчі листи не видавалися.
15.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» було укладено Договір №2083/К купівлі-продажу прав вимоги, згідно п 1.1. якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема, права вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли з укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1, додатку №2 до цього договору (а. с. 16-17).
Згідно з додатком №1 до вказаного договору, ТОВ «Укрдебт Плюс» придбало право вимоги за Кредитним договором №11348895000 від 21.05.2008 року, іпотечним договором №б/н від 21.05.2008 року та договором поруки № 205305 від 21.05.2008 року, якими було забезпечено вищевказаний кредитний договір.
Відповідно до п. 3 договору, Сторони домовилися, що за продаж Прав вимоги за цим договором Покупець сплачує Продавцю кошти у розмірі. Ціна договору сплачується Покупцем Продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів, переможцем яких став Покупець (зворот а. с. 16).
Згідно з платіжним дорученням № 34 від 11.11.2019 року ТОВ «Укрдебт Плюс» сплачено на рахунок АТ «Дельта Банк» суму у розмірі 38 433 834,83 грн, з призначенням платежу: за придбання активів згідно з протоколом (а. с. 20).
Колегія суддів виходить з такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
В порядку визначеному ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року).
Положеннями ч. 1 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" 1999 року в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року) було визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;
2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї норми законодавства строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року регулює загальні строки виконавчого провадження та визначає, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стаття 12 цього Закону - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Частиною 1 цієї статті визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Положеннями частини 4 цієї статті визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. (ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року).
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. (ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" 2016 року).
Велика Палата Верховного суду у постанові 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 вказала на наступне.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. (п. 62)
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. (п. 68)
Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав. (п. 69)
Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від зазначеного правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, але, враховуючи кількісну складову різного тлумачення процесуального правонаступництва та заміни сторони виконавчого провадження, але вважала за необхідне уточнити його зміст з урахуванням такого. (п. 70)
Законодавець не ототожнює "процесуальне правонаступництво" і "заміну сторони виконавчого провадження", оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. (п. 74)
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження. (п. 75)
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. (п. 80)
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. (п. 81)
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу. (п. 92)
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети. (п. 93)
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі. (п. 94)
Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва. (п. 95)
Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. (п. 96)
З наведених обставин справи вбачається, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 105 145,39 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність.
Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 .
Виселено з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 Іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.
Зобов`язано ОСОБА_1 передати ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІІН НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська обл., 01001) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 гривень.
На момент дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав чинності 07.06.2014 року, відстрочено виконання судового рішення.
З змісту заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року вбачається, що дане рішення суду не підлягало виконанню на час дії Закону № 1304-VII про мораторій, про що було зазначено у резолютивній частині заочного рішення. 
Судом встановлено, що виконавчий лист на примусове виконання судового рішення у справі №520/12467/14-ц не видавалися, виконавче провадження не відкривалося, заявником у заяві не зазначено жодних відомостей щодо наявності чи відсутності відкритого виконавчого провадження за вказаним вище рішенням суду.
Із поданої заяви вбачається, що заявник просив лише замінити сторона позивача у справі №520/12467/14-ц з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс», посилаючись виключно на факт заміни первісного кредитора на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №2083/К від 15.11.2019 року.
Ураховуючи надані докази, доводи заявника про перехід права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Укрдебт Плюс» є обґрунтованими, оскільки відбулася заміна кредитора у зобов`язаннях, що є підставою для процесуального правонаступництва у даній справі.
Новий кредитор ТОВ «Укрдебт Плюс» при зверненні до суду із заявою про заміну сторони позивача зазначає, що стягувачем строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено, у зв`язку з тим, що строк на виконання судового рішення повинен обчислюватися трьома роками, а на час дії мораторію у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", строки подачі для примусового виконання під час дії вищенаведеного Закону, починаючи з 07 червня 2014 року і до 23 квітня 2021 року були зупинені, і лише після скасування дії мораторію у 23 вересня 2021 року такі строки почали плинути, однак не закінчили своєї дії на момент звернення останнього до суду із заявою про заміну сторони у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні процесуальні підстави для заміни стягувача, оскільки відсутній виконавчий лист та виконавче провадження, правонаступник не ставить питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та про видачу виконавчого листа, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки строк на примусове виконання рішення суду правонаступником не пропущено, з огляду на наступне.
На момент винесення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.
У вказаному вище рішенні суду було зазначено, що воно не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року №1381-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті", пунктом 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачено, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2024 року у справі № 756/5396/14-ц, «поза увагою апеляційного суду залишилося те, що в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі № 756/5396/14-ц вказано, що на спірні правовідносини поширюється Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" і тому суд вважав за можливе застосувати статті 217 ЦПК України та зупинити виконання рішення на весь час дії цього мораторію; на час звернення ТОВ "ФК "Стандарт Кепітал" із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі (12 березня 2024 року), з урахуванням пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, того, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі № 756/5396/14-ц встановлено відстрочку виконання рішення до закінчення мораторію, та положень частини другої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", строк пред`явлення до виконання не сплинув, а тому заява вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання».
Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження").
Отже, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року підлягало примусовому виконанню лише після закінчення дії мораторію 23 вересня 2021 року.
Водночас 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", яким розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 10.2, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Запроваджений в Україні 24 лютого 2022 року воєнний стан наразі не припинено та не скасовано.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України "Про виконавче провадження", як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 (провадження № К/990/383/23).
Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був перерваний в силу положень Закону України "Про виконавче провадження", доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX, який набрав чинності з 26 березня 2022 року.
Відтак, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущено та він може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня припинення або скасування воєнного стану на території України.
Отже строк пред`явлення до примусового виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року у вказаній справі № 520/12467/14-ц станом на день подачі ТОВ «Укрдебт Плюс» заяви про заміну сторони у справі – 28 вересня 2023 року, не сплинув.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 398/6934/24.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява ТОВ «Укрдебт Плюс» підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Тому у даному випадку заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що обставини та доводи, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 29.05.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова