ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа№ 920/478/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Гончарова С.А. 
Яценко О.В. 

при секретарі судового засідання: Кузьменко А.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 03 червня 2026 року
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги від 13.05.2026 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 06.05.2026
у справі № 920/478/26 (суддя Короленко В.Л.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартпромбуд» (м. Суми)
про стягнення 8979,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.04.2026 звернувся з позовом до суду першої інстанції, відповідно до якого просив стягнути з відповідача 8979,00 грн заборгованості, з якої: 6324,00 грн основний борг за надані послуги перевезення, 861,69 грн пені, 395,65 грн 3% річних, 1397,66 грн інфляційні втрати, а також 2662,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на професійну (правничу) допомогу.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач 04.05.2026 подав клопотання про закриття провадження у справі (а.с.62), яким вказує на повну сплату 28.04.2026 боргу на користь позивача, фактичне визнання тим самим зі свого боку позову, просить про повернення позивачу 50% судового збору з Державного бюджету в порядку ст. 130 ГПК України та зменшення витрат на правничу допомогу позивача до 2000 грн. 
На підтвердження сплати боргу відповідачем подано платіжні інструкції від 28.04.2026 №2442 в сумі 6324,00 грн, №2445 в сумі 1397,66 грн, №2443 в сумі 861,69 грн, №2444 в сумі 395,65 грн. (а.с. 66-69). 
Позивач зі свого боку також подав клопотання від 04.05.2026 (а.с. 72) про закриття провадження у справі, яким підтвердив сплату відповідачем на свою користь всієї суми заборгованості, зазначив про відсутність спору та просив закрити провадження у справі. Разом з тим позивач заперечив проти зменшення суми стягнення адвокатських втрат і просить всі витрати по судовому збору покласти на відповідача. 
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 06.05.2026 у справі № 920/478/26 (а.с.79) задоволено обидва клопотання відповідача та позивача про закриття провадження у справі.
Закрито провадження у справі № 920/478/26 за відсутністю предмету спору.
Частково задоволено клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з ТОВ «Смартпромбуд» (код 43620162) на користь ТОВ «Транспортна компанія «САТ» (код 35646516) 1331,20 грн судового збору (50%) та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відмовлено у стягненні решти 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «САТ», 13.05.2026 через систему «Електронний суд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (а.с. 89), в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 06.05.2026 у справі № 920/478/26 у частині розподілу судових витрат і ухвалити нове рішення щодо судових витрат. Просить стягнути з ТОВ «Смартпромбуд» на користь ТОВ «Транспортна компанія «САТ» 2662,40 грн судового збору на підставі ч. 3 ст. 130 ГПК України, в т.ч. враховуючи можливість застосування ч. 9 ст. 129 ГПК України та 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Спаських Н.М., суддів: Гончаров С.А., Яценко О.В.
В засіданні 03.06.2026 взяли участь представники обох сторін. Позивач просить суд апеляційну скаргу задовольнити повністю, а відповідач - відмовити в її задоволенні та залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Попередньо, 28.05.2026 судом апеляційної інстанції зареєстровано відзив відповідача від 27.05.2026 на апеляційну скаргу, яким в т.ч. просить стягнути з позивача на свою користь 3000 грн. витрат на послуги професійної правничої допомоги на стадії апеляційного провадження. 
Проти необґрунтованості доказами таких витрат відповідача на допомогу адвоката чи їх не співмірності, з боку позивача заперечень не подано. 
В апеляційній скарзі позивачем вказано, що докази його витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження будуть подані після прийняття рішення Північним апеляційним господарським судом. 
Заслухавши доводи та заперечення сторін по суті апеляційної скарги, колегією суддів встановлено наступне: 
Спір між сторонами виник з приводу прострочення відповідачем сплати грошових коштів за надані послуги перевезення вантажу по Договору № 46989 від 04.03.2021 та за наявності підписаного обома сторонами без зауважень Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 005004661 від 06.03.2024 (а.с. 32). 
З мотивів неотримання від позивача досудових претензій на сплату коштів та відразу після отримання позову у справі, 28.04.2026 відповідач всю суму основного боргу та нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат сплатив на користь позивача. Судові витрати при цьому добровільно не відшкодовувалися. 
Справа вирішувалася судом першої інстанції з правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
29.04.2026 позивач подав суду заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу і просив суд при прийнятті рішення стягнути з відповідача 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надавши до даної заяви відповідні докази.
Як вже вказано колегією суддів, до часу прийняття оскарженої ухвали від 06.05.2026, до суду першої інстанції було подано обома сторонами їх клопотання про закриття провадження у справі через добровільну сплату боргу відповідачем за всіма заявленими позовними вимогами. 
Надаючи докази сплати боргу, відповідач наголошує, що тим самим він визнав позов та виконав зобов`язання, що є предметом спору ще до початку розгляду справи по суті, у зв`язку з чим просить застосувати положення ч. 1 статті 130 ГПК України, за яким відповідач відшкодовує позивачу лише 50% судового збору, а решта 50% відшкодовуються позивачу з Державного бюджету.
Також у клопотанні про закриття провадження відповідачем заявлено про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн. 
Натомість, у власному клопотанні від 04.05.2026 про закриття провадження за відсутністю предмету спору (а.с. 72) позивач просить застосувати ч. 3 ст. 130 ГПК України якою імперативно визначено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
У прохальній частині даного клопотання позивач просить стягнути з відповідача 2662,40 грн. сплаченого судового збору повністю та 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Після отримання клопотань про закриття провадження у справі від обох сторін, суд першої інстанції ухвалою від 06.05.2026 задовольнив обидва клопотання, закрив провадження та стягнув з відповідача на користь позивача 50% судового збору та 3000 витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши доводи відповідача про їх неспівмірність. 
При прийнятті оскарженої ухвали в частині розподілу судового збору суд застосував ч. 1 ст. 130 ГПК України для покладення на відповідача лише 50% і надав право подальшого відшкодування із державного бюджету решти 50% судового збору, про що роз`яснив позивачу в ухвалі. 
Між сторонами немає спору з приводу правомірності закриття судом першої інстанції провадження у справі за відсутності предмету спору на підставі п.2) ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки борг дійсно погашено у ході судового провадження, сплату боргу підтверджено позивачем і невирішених питань з даного приводу між сторонами не залишилося. 
Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Суд погоджується із позицією суду першої інстанції, що у власному клопотанні про закриття провадження (а.с. 62) відповідач заявив про визнання ним позову до часу прийняття рішення у справі, повністю сплативши борг за позовом. 
За правилами ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Керуючись даною нормою та враховуючи обставину визнання позову відповідачем, суд першої інстанції поклав на відповідача лише 50% від сплаченого позивачем судового збору. 
Натомість суд першої інстанції не врахував, що позивач, подавши своє клопотання про закриття провадження від 04.05.2026, тобто після аналогічного клопотання відповідача, підтверджуючи в ньому отримання коштів від відповідача на сплату боргу, позивач прямо вказав, що у спорі він не підтримує своїх вимог унаслідок їх задоволення відповідачем і просить на цій підставі застосувати ч. 3 ст. 130 ГПК України. 
Дана норма визначає, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Суд погоджується із доводами представника позивача в засіданні 03.06.2026, що такою заявою і було клопотання від 04.05.2026 про закриття провадження, в якому позивач просив застосувати саме норму ч. 3 ст. 130 ГПК України і стягнути з відповідача всю суму судового збору 2662,40 грн. 
Колегія суддів погоджується в даному питанні із позивачем, що при конкуренції норм для вирішення одного і того самого питання, в даному конкретному випадку слід застосувати саме ч. 3 ст. 130 ГПК України, яка стає спеціальною, якщо позивач подає відповідну заяву про її застосування для розподілу судового збору, що є виключним правом позивача. 
Наведеного суд першої інстанції не врахував, надавши перевагу факту лише визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, без врахування заяви позивача про покладення всього судового збору на відповідача в порядку ч. 3 ст. 130 ГПК України.
Чинним ГПК України надано право позивачу у спеціальний спосіб реалізувати своє право на стягнення із боржника всієї суми судового збору, тому заперечення відповідача (як аргумент проти скасування оскаржуваної ухвали), що фактично позивач і так отримує повне задоволення відшкодування сплаченого ним судового збору -- 50% за рахунок боржника, а 50% може забрати з Державного бюджету і його майнові права при цьому ніяким чином не є порушеними, колегія суддів відхиляє. 
Отже на відповідача слід покласти всю суму сплаченого позивачем судового збору 2662,40 грн. (при обрахунку застосовано коефіцієнт 0,8 за подання позову через Електронний суд по ЗУ "Про судовий збір") за заявою позивача, який не підтримує своїх позовних вимог саме через сплату боргу відповідачем. 
В цій частині оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. 

При закритті провадження судом вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача лише 3000 грн. витрат на послуги адвоката проти заявлених до стягнення позивачем 7000 грн. 
В даному питанні колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного: 
Відповідач подав заперечення на клопотання про стягнення 7000 грн. витрат позивача на послуги професійної правничої допомоги через їх не співмірність. в обґрунтування зазначив про повну сплату боргу в добровільному порядку та відсутність предмету спору у справі. 
Зменшення витрат на послуги адвоката через не співмірність (ч. 6 ст. 126 ГПК України) відповідач обґрунтував наступним:
- непропорційністю витрат до ціни позову: розмір витрат на правничу допомогу (7000,00 грн) перевищує суму основного боргу (6 324,00 грн), що саме по собі свідчить про їх невідповідність критерію співмірності;
- незначною складністю справи: справа є малозначною, не містить складних фактичних обставин чи правових питань, не потребувала аналізу значного обсягу доказів або формування складної правової позиції;
- мінімальним обсягом виконаних робіт: фактично представником позивача було підготовлено позовну заяву стандартного характеру та додано до неї наявні документи, без здійснення додаткових процесуальних дій;
- відсутністю судових засідань та процесуальної активності: справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін, що виключає витрати часу на участь у судових засіданнях;
- відсутністю спору як такого: відповідач не заперечував проти позову та добровільно виконав зобов`язання одразу після відкриття провадження, що фактично усунуло предмет спору та мінімізувало необхідність правничої допомоги;
- відсутністю затягування процесу: жодних дій, що б ускладнювали або затягували розгляд справи, відповідачем не вчинялося;
- відсутністю необхідності у підготовці складних процесуальних документів.
Щодо належної підтвердженості понесення саме цієї суми (7000 грн.) на послуги адвоката первинними документами у справі, між сторонами спору немає. Позивачем надано в копіях примірник Договору №02/02/2026 про надання професійної (правничої) допомоги від 02.02.2026, додаткової угоди №6 від 08.04.2026 до договору про надання професійної (правничої) допомоги №02/02/2026 від 02.02.2026, акт приймання-передачі наданих послуг №6 від 27.04.2026 до договору про надання професійної (правничої) допомоги №02/02/2026 від 02.02.2026, ордер серії АА №1696786 від 06.04.2026 на надання правничої допомоги виданий ТОВ «Транспортна компанія «САТ» на ім`я адвоката Білоконь І.В.
Колегія суддів погоджується із правильністю застосування судом першої інстанції положень ст. 126, 129 ГПК України з огляду на не співмірність заявленого позивачем до стягнення розміру 7000 грн. на послуги адвоката відносно, зокрема, складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціни позову та значенням справи для сторони. 
Відносини сторін унормовані договором, сума основного боргу підтверджена підписаним обома сторонами актом здачі-приймання робіт від 06.03.2024, борг визнано та сплачено відповідачем повністю, а розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат не становить складності з урахуванням технічних можливостей створених калькуляторів на різних інформаційних майданчиках в мережі Інтернет у безкоштовному доступі. 
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
В оскарженій ухвалі, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням таких критеріїв, як малозначність справи, обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору та ціни позову, завищення розміру вартості послуг адвоката щодо іншої сторони спору, зважаючи на нескладний характер справи, що не потребує збору та дослідження значної кількості первинних документів і вибудовування складної правової позиції, не тягне за собою значних витрат часу для роботи адвоката зі складення документів із процесуальних питань, участі в засіданнях, при повній відсутності заперечень відповідача по суті спору та без вчинення ним дій, спрямованих на затягування вирішення спору. 
Отже колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обґрунтованим та пропорційним до ціни позову, зважаючи на нескладність справи та інші вказані обставини, є розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката лише в сумі 3000,00 грн. 
В цій частині оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Отже апеляційна скарга позивача від 13.05.2026 підлягає лише до часткового задоволення. 
Суд погоджується із доводами представника позивача, що спір у справі дійсно виник через неправильні дії сторони відповідача, який після підписання без зауважень Акту здачі-приймання робіт від 06.03.2024 (а.с. 32), мав всі необхідні первинні документи та правові підстави в повному розмірі вчасно здійснити всі розрахунки за основним боргом перевезення вантажу, упередивши тим самим і нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та саму подачу позову до суду, не очікуючи ніяких досудових звернень. 
При проведенні добровільного розрахунку в межах судового провадження у даній справі, не був позбавлений відповідач і права повністю відшкодувати позивачу всю суму витрат судового збору. 
Колегія суддів вже обґрунтувала, що суд першої інстанції мав застосувати імперативну норму ч. 3 ст. 130 ГПК України за поданою заявою позивача про покладення всіх судових витрат за судовим збором на відповідача. 
За правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Колегія суддів за наслідками розгляду апеляційної скарги застосовує дану норму та покладає витрати відповідача на професійну правничу допомогу в межах апеляційного провадження на нього самого, без відшкодування їх за рахунок позивача, що є правом суду. 
За правилами ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, в т.ч. неправильне застосування норм процесуального права. При цьому порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки спірні питання при оскарженні ухвали Господарського суду Сумської області від 06.05.2026 стосувалися лише розподілу судового збору з урахуванням витрат на послуги професійної правничої допомоги, то судовим збором вимоги апеляційної скарги не оплачувалися. 
Керуючись статтями 74, 129, 269, 270, 277, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 13.05.2026 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 06.05.2026 у справі № 920/478/26 - задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 06.05.2026 у справі № 920/478/26 - скасувати в частині розподілу судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартпромбуд» (вул. Харківська, буд. 105, м. Суми, 40007; код за ЄДРПОУ 43620162) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Транспортна компанія «САТ» (вул. Гроденська, буд. 32, м. Київ, 02090; код за ЄДРПОУ 35646516) - 2662,40 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.
В решті ухвалу Господарського суду Сумської області від 06.05.2026 у справі № 920/478/26 залишити без змін. 

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Сумської області.
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03 червня 2026.

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді С.А. Гончаров

О.В. Яценко