ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 травня 2026 року 	Справа № 280/1401/25 Провадження № ПР/280/12/26  м.Запоріжжя 	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Старцевої Ю.Є.,
представників:
позивачки – Уткіна О.Є.,
відповідача – Савенка В.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
26.02.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивачка) до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивачка, відповідно до уточненої позовної заяви, яка надійшла до суду 09.04.2026, просить суд: 
«1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 43143945) щодо неприйняття рішення про відкликання податкових повідомлень-рішень (форми «Ф») за період 2018-2021 роки (від 25.06.2018 року, №9254932-0000-0822; від 30.06.2019 року №7101750-5107-0822; від 09.06.2020 року №8271809-5105-0822; від 09.07.2020 року №11111; від 04.06.2021 року №8703824-2407-0822) на загальну суму 640 512,41 грн. (128169,30 грн. + 127835,21 грн. + 128169,30 грн. + 128169,30 грн. + 128169,30 грн.).
2. Визнати такими, що не підлягають виконанню складені Приморським відділенням Бердянської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, правонаступником якого є – Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 43143945), - податкові повідомлення-рішення (форми «Ф»):
1) від 25.06.2018 року, №9254932-0000-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2018 року,
2) від 30.06.2019 року, №7101750-5107-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 127835,21 грн. за податковий період 2019 року,
3) від 09.06.2020 року, №8271809-5105-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
4) від 09.07.2020 року, №11111 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
5) від 04.06.2021 року, №8703824-2407-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2021 року,
«Про визначення суми податкових зобов`язань ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за податковий період 2018-2021 роки за платежем «Орендна плата з фізичних осіб»».
Ухвалою суду від 03.03.2025 позовну заяву було залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
17.03.2025 засобами поштового зв`язку від позивачки до суду надійшла заява про усунення недоліків адміністративного позову.
Ухвалою від 24.03.2025: визнано неповажними підстави поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області,- повернуто позивачці.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №280/1401/25 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
16.01.2026 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду.
12.02.2026 справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 12.02.2026 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 12.03.2026.
02.03.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що ППР від 04.06.2019 №7101750-5107-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 127835,21 грн. за податковий період 2019 року оскаржував ся позивачкою у справі №280/1115/21. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі №280/1115/21 позовну заяву залишено без розгляду. ППР від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року оскаржувалось позивачкою у справі №280/7747/21. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі №280/7747/21, яке набрало законної сили 16.02.2022, у задоволені позову відмовлено. Вважає, що позивачкою пропущений строк звернення до суду з цим позовом, а також позивачка не скористалася наданим Законом правом на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами з невідомих причин. У зв`язку з наявними судовими рішеннями та судовими справами на розгляді, де предметом справ є податкові повідомлення-рішення (форми «Ф») за період 2018-2021 роки, що є предметом оскарження у цій справі, відповідач не може самостійно на свій розсуд здійснити перерахування податкових зобов`язань, оскільки такими діями перевищило б надані законом повноваження та привласнило б собі судові функції. Позивачкою не надано жодного доказу щодо поширення на неї дії п.102.6 ст.102 ПК України. Вважає, що в даному випадку минув строк для визначення позивачці іншого податкового зобов`язання за період 2018-2021 роки (поза строками, визначеними ст. 102 ПК України відповідач не може відкликати ППРи, якими визначені податкові зобов`язання за зазначений період). Відповідач не був учасником у справах №336/12/19 та №280/241/19, рішення яких, на думку Позивача, є обов`язковою підставою для вчинення певних дій, і, відповідно не був ознайомлений з вищевказаними судовими рішеннями. У вказаних рішеннях відсутні вимоги до відпвоідача щодо виконання даних рішень. 24.10.2024 є датою, коли відповідач фактично міг дізнатися та/або дізнався про наявні судові рішення у справах №336/12/19 та №336/12/19. Граничні терміни визначення сум грошових зобов`язань, без врахування наявних судових рішень, збігли: 
за ППР від 25.06.2018 №9254932-0000-0822 - 06.10.2021;
за ППР від 04.06.2019 №7101750-5107-0822 - 16.09.2022;
за ППР від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 - 17.08.2023;
за ППР від 09.07.2020 №11111 - 09.09.2023;
за ППР від 04.06.2021 №8703824-2407-0822 - 30.08.2024, 
тобто, позивачка фактично, повідомила про наявні судові рішення, які є підставою для вчинення певних дій, а саме перегляду прийняти податкових повідомлень рішень, вже після сплину граничного терміну визначення сум грошових зобов`язань, відповідно до вимог п.102.1 ст.102 ПК України. Позивачка не зверталась до відповідача про поновлення строку звернення та не надав жодного документального підтвердження поважності пропуску строку. Також звертає увагу на те, що фактичне звернення позивачки до відповідача щодо скасування зазначених у позові податкових повідомлень-рішень відбулось вже після звернення позиваки до суду з цим позовом. Просить відмовити у задоволенні позову.
12.03.2026 від позивачки до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, обґрунтоване зайнятістю її представника в іншому судовому провадженні.
Протокольною ухвалою від 12.03.2026 підготовче засідання було відкладене на 31.03.2026.
26.03.2026 від представника позивачки до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник навів аргументи щодо строку звернення до суду з цим позовом.
Протокольною ухвалою від 31.03.2026 за клопотанням представника відповідача у підготовчому засіданні була оголошена перерва до 14.04.2026.
03.04.2026 від відповідача до суду надійшли заперечення на додаткові пояснення представника позивачки.
09.04.2026 від позивачки до суду надійшов уточнений позов, в якому позовні вимоги викладені в наведеній вище редакції.
Крім того, від позивачки надійшла заява про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог в частині визнання протиправними податкових повідомлень-рішень (за період з 2018 по 2021 роки):
від 25.06.2018 року, №9254932-0000-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2018 року,
від 30.06.2019 року, №7101750-5107-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 127835,21 грн. за податковий період 2019 року,
від 09.06.2020 року, №8271809-5105-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
від 09.07.2020 року, №11111 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
від 04.06.2021 року, №8703824-2407-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2021 року.
В обґрунтування своїх вимог за уточнений позовом, який надійшов до суду 09.04.2026, позивачка зазначає, що позивачці на праві власності належить база відпочинку «Орбіта», розташована на земельній ділянці площею 4900 кв. м, кадастровий №23248110100:12:001:0079, яка належить до земель територіальної громади Приморської селищної ради та перебуває в оренді у позивачки. Рішенням Приморської міської ради Приморського району Запорізької області від 28.12.2012 №28 затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області. 28.12.2024 позивачка дізналась, що відповідачем були сформовані податкові повідомлення-рішення, зазначені в позові. Посилаючись на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №336/12/19, від 08.09.2023 у справі №280/241/19, від 04.09.2023 у справі №336/9913/21 та від 23.12.2024 у справі №808/3843/17, які розміщені в публічному доступі, позивачка вважає, що відповідач, на підставі пп. 60.1.5 п. 60.1 ст. 60 ПК України, мав самостійно відкликати зазначені в позові податкові повідомлення-рішення. 
13.04.2026 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на уточнений позов, в якому відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення відображені в ІКП 02.05.2020 під №11 та від 09.07.2020 під №11111, яке є предметом оскарження у даній справі, не є податковими повідомленнями-рішеннями по своїй природі, а є фактично технічним відображенням процесу судового оскарження ППР від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 (справа №280/7747/21), і тому не може бути предметом оскарження. Зазначені в позові податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 №9254932-0000-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2018 року, від 30.06.2019 №7101750-5107-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 127835,21 грн. за податковий період 2019 року, від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року; від 09.07.2020 №11111 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року; від 04.06.2021 №8703824-2407-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2021 року не були предметом розгляду у справах №336/12/19, №280/241/19, №336/9913/21, №808/3843/17. Крім того, позивачка свідомо ігнорує наявність судових рішень по частині податкових повідомленнях-рішеннях у справах №280/1115/21, №280/7747/21, №280/99/22, які набрали законної сили. Зазначає, що 11.03.2025 відповідач отримав засобами поштового зв`язку (вх.№14959/6 від) заяву позивачки щодо скасування податкових повідомлень – рішень форми «Ф» по орендній платі з фізичних осіб від 06.03.2025 №б/н. Тобто, позивачка офіційно повідомила відповідача щодо перегляду податкових-повідомлень-рішень після спливу строку давності, визначеного п.102.1 ст.102 ПК України. Посилання позивачки на норми пп.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та Порядку № 225 від 29.07.2022 є недоречним у зв`язку з відсутністю заяви чи/або звернення позивачки до відповідача, а також у зв`язку невідповідністю періоду, за який можливо подання заяви про неможливість виконання податкового обов`язку.
Ухвалою від 14.04.2026 позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними податкових повідомлень-рішень (за період з 2018 по 2021 роки):
від 25.06.2018 року, №9254932-0000-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2018 року,
від 30.06.2019 року, №7101750-5107-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 127835,21 грн. за податковий період 2019 року,
від 09.06.2020 року, №8271809-5105-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
від 09.07.2020 року, №11111 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
від 04.06.2021 року, №8703824-2407-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2021 року, а в решті позовних вимог продовжити розгляд справи.
Ухвалою від 14.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
У підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 22.04.2026.
У підготовчому засіданні 22.04.2026 представником позивачки заявлене клопотання про витребування від відповідача оригіналів податкових повідомлень-рішень.
У підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 28.04.2026 для надання відповідачем обґрунтованих заперечень проти клопотання про витребування оригіналів податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою від 28.04.2026 у задоволенні клопотання представника позивачки про витребування оригіналів податкових повідомлень-рішень відмовлено.
Протокольною ухвалою від 28.04.2026 закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.05.2026.
У судовому засіданні 20.05.2026 представник позивачки підтримав позовні вимоги, а представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав, наведених в заявах сторін по суті справи.
У судовому засіданні 20.05.2026 проголошено скорочене рішення.
Заслухавши позиції представників сторін, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Позивачка є власницею бази відпочинку «Орбіта», розташованої на земельній ділянці площею 4900 кв. м, кадастровий №23248110100:12:001:0079.
15.11.2010 між позивачем та Приморською міською радою Приморського району Запорізької області укладений Договір оренди землі №150, площею 49 000 кв.м, розташованої по вул. Курортна, 35, м. Приморськ, Запорізької області, - зареєстрований у Приморському районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства “ЦДЗК”, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.02.2011, №232480004000043.
Зазначена земельна ділянка належить територіальній громаді в особі Приморської міської ради Приморського району Запорізької області та у відповідності до Акту прийому-передання від 15.11.2010, - на підставі Договору №150 від 15.11.2010 передана в оренду ОСОБА_1 .
Додатковими Угодами №1 від 23.01.2012, №2 від 09.12.2015 внесені зміни до основного Договору №150 від 15.11.2010 щодо оренди земельної ділянки.
На час укладання договору від 15.11.2010 (Додаток №5 до договору оренди) діяла нормативно-грошова оцінка від 26.10.2010, згідно з якою 3 % (три відсотка), ставка земельного податку, встановлена Законом України «Про плату за землю» від нормативно-грошової оцінки землі в сумі 1846810 грн., - за один рік складала 55404,3 грн. (1846810 грн: 100% х 3%= 55404,3 грн).
31.08.2012 Приморська міська рада Приморського району Запорізької області на 25-й сесії 6-го скликання відповідно до вимог статей 12 Земельного кодексу України, пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про оцінку земель», прийняла рішення «Про проведення нормативно грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області» №19.
28.12.2012 Приморська міська рада Приморського району Запорізької області на 31-й сесії 6-го скликання, розглянувши технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земель м. Приморськ Приморського району Запорізької області, розроблену ДП «Запорізький науково-дослідний інститут землеустрою» у відповідності до Порядку грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 388/12262 від 05.04.2006 та затвердженого спільним Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам, Міністерством аграрної політики України, Міністерствуом будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11), Закону України «Про оцінку земель» від 17.06.2004, №1808-1У та постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2004, №843, а також – з врахуванням позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації від 10.12.2012, № 228, - прийняла рішення № 28 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області» від 28.12.2012, №28, якою встановлено, зокрема, що:
- (пп.2.1 пункту 2) базова вартість 1 кв. м земель м. Приморськ станом на 01.12.2012 дорівнює 68, 73 грн/кв.м;
- (пункт 3) Нормативно-грошова оцінка земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області виконана станом на 01.12.2012 подальшому підлягає індексації згідно статті 289 розділу ХIII Податкового кодексу України;
- (пункт 4): Прийняти до використання матеріали з нормативно-грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області для застосування згідно чинного законодавства.
Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер: 2324810100:12:001:0079) від 28.03.2018 №9-8-0.33-550/112-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 28.03.2018 складала – 4 272 310 грн.
З приводу нарахування позиваці грошового зобов`язання з орендної плати за землю за період 2017-2021 роки податковим органом були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: 
від 10.10.2017 №16870-1303, яким позивачці нарахована оренда плата за 2017 рік у розмірі 128169,30 грн.;
від 25.06.2018 №9254932-0000-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2018 рік у розмірі 128169,30 грн.;
від 30.06.2019 №7101750-5107-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2019 рік у розмірі 127835,21 грн.;
від 09.06.2020 №8271809-5105-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2020 рік у розмірі 128169,30 грн.;
від 04.06.2021 №8703824-2407-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2021 рік у розмірі 128169,30 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 336/12/19 визнано протиправним та нечинним рішення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області “Про проведення нормативно грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області” від 31.08.2012 №19 та визнано протиправним та нечинним рішення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області” від 28.12.2012 №28.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі № 336/12/19 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року в адміністративній справі №336/12/19 скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області про визнання нечинними та скасування рішення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області “Про проведення нормативно грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області” від 31.08.2012, №19 та у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморської міської ради Приморського району Запорізької області про визнання нечинними та скасування рішення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області «Про проведення нормативно грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області» від 31.08.2012, №19 – відмовлено.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2023 у справі №280/241/19, яке набрало законної сили 05.12.2023, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання дій протиправними задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо встановлення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер: 2324810100:12:001:0079, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зазначеної у Витязі із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.03.2018 №9-8-0.33-550/112-18.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі № 336/9913/21, яке набрало законної сили 04.10.2023: визнано протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області, пов`язану з невиконанням процедури, передбаченої статтями 1, 6, 9, 12, 13, 20, 21, 36 Закону України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності», № 1160-IV - пов`язаної з неоприлюдненням проекту рішення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області «Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області» від 28.12.2012, № 28; визнано протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Приморської міської ради Приморського району Запорізької області, пов`язану з вчиненням «триваючого» правопорушення щодо не проведення не рідше одного разу на 5 - 7 років обов`язкової нової нормативної грошової оцінки землі у відповідності до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про оцінку землі».
В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебували справи:
№280/1115/21 щодо оскарження позивачкою податкового повідомлення-рішення №7101750-5107-0822 (ухвалою суду від 24.01.2024 позов залишений без розгляду);
№280/7747/21 щодо оскарження позивачкою податкового повідомлення-рішення №8271809-5105-0822 (рішенням суду від 17.01.2022, яке набрало законної сили 16.02.2022, у задоволенні позову відмовлено);
№280/99/22 щодо стягнення з позивачки податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №8703824-2407-0822. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2022 у справі №280/99/22, яке набрало законної сили 14.06.2022, стягнуто з позивачки на користь бюджету податковий борг у розмірі 128169,30 грн., який виник на підставі податкового повідомлення-рішення форми “Ф” №8703824-2407-0822 від 04.06.2021, з терміном сплати 31.08.2021 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2021 рік.
Також за даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що в провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувають справи:
№280/5960/20 щодо стягнення з позивачки податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №7101750-5107-0822 (провадження у справі наразі зупинене);
№280/3926/21 щодо стягнення з позивачки податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №9254932-0000-0822 та №8271809-5102-0822 (провадження у справі наразі зупинене).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №280/3843/17, яке набрало законної сили 04.11.2025: визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №16870-1303 від 10.10.2017 в частині визначення податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 72765,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
26.02.2025 позивачка звернулась з даним позовом до суду.
06.03.2025 позивачка надіслала в адресу відповідача заяву про скасування податкових повідомлень-рішень:
від 25.06.2018 року, №9254932-0000-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2018 року,
від 30.06.2019 року, №7101750-5107-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 127835,21 грн. за податковий період 2019 року,
від 09.06.2020 року, №8271809-5105-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
від 09.07.2020 року, №11111 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2020 року;
від 04.06.2021 року, №8703824-2407-0822 на суму податкового грошового зобов`язання у розмірі 128169,30 грн. за податковий період 2021 року.
Листом від 10.04.2025 №16634/6/08-01-24-12-11 відповідачем надана відповідь позиваці на її звернення.
З наданих відповідачем пояснень судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення відображені в ІКП від 02.04.2020 під №11 та від 09.07.2020 під №11111 не є податковими повідомленнями-рішеннями по своїй природі, а є фактично технічним відображенням процесу судового оскарження ППР від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 (справа №280/7747/21).
Вважаючи, що відповідач мав самостійно відкликати податкові повідомлення-рішення за 2018-2021 роки на підставі рішень Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №336/12/19, від 08.09.2023 у справі №280/241/19, від 04.09.2023 у справі №336/9913/21 та від 23.12.2024 у справі №808/3843/17, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Ключовими питаннями даного спору є: наявність чи відсутність у відповідача обов`язку прийняти рішення про відкликання податкових повідомлень-рішень (форми «Ф») за період 2018-2021 роки у зв`язку з набранням законної сили судовими рішеннями у справах № 336/12/19, № 280/241/19, № 336/9913/21, № 280/3843/17 та, як наслідок, визнання такими, що не підлягають виконанню таких податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.
Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до абз. 1 п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Пунктом 288.4 статті 288 ПК України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до п. 287.5 ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п. 287.10 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що з приводу нарахування позиваці грошового зобов`язання з орендної плати за землю за період 2017-2021 роки податковим органом були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: 
від 10.10.2017 №16870-1303, яким позивачці нарахована оренда плата за 2017 рік у розмірі 128169,30 грн.;
від 25.06.2018 №9254932-0000-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2018 рік у розмірі 128169,30 грн.;
від 30.06.2019 №7101750-5107-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2019 рік у розмірі 127835,21 грн.;
від 09.06.2020 №8271809-5105-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2020 рік у розмірі 128169,30 грн.;
від 04.06.2021 №8703824-2407-0822, яким позивачці нарахована оренда плата за 2021 рік у розмірі 128169,30 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №280/3843/17, яке набрало законної сили 04.11.2025: визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення №16870-1303 від 10.10.2017 в частині визначення податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 72 765,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
За приписами ст. 60 ПК України:
«60.1. Податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
60.2. У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
60.3. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.
60.4. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
60.5. У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.
60.6. Якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається)».
В обґрунтування позову позивачка зазначає:
«21. Відповідач, дізнавшись про наслідки розгляду справ (про чинні рішення судів) №336/12/19, №280/241/19, №336/9913/21, якими буди визнана нечинною нормативно-грошової оцінки землі та про незаконність витягу держгеокадастру, - мав самостійно у відповідності до пп. 60.1.5. п. 60.1 ст. 60 ПК України відкликати, але не відкликав, податкові повідомлення-рішення за 2017-2021 роки. 
22. Відповідач мав можливість самостійно зменшити, але протиправно не зменшив, - суми грошових зобов`язань ОСОБА_1 , визначених у податкових повідомленнях-рішеннях контролюючого органу за 2017-2021 роки, або – суму податкового боргу, визначену в податкових вимогах».
Суд зазначає, що відповідач не був учасником справ №336/12/19, №280/241/19, №336/9913/21, а відтак, для відповідача не виникло жодного обов`язку у зв`язку з набранням законної сили судовими рішеннями у зазначених справах.
Крім того, у постанові від 20.05.2026 у справі №380/4648/25 Верховний Суд зазначив наступне:
«33. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
34. Згідно з частиною дев`ятою статті 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
35. Частиною другою статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
36. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-153гс20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням.
37. Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 1540/3828/18 звернув увагу на відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових, яка полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.
38. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 березня 2024 року у справі № 910/17615/20, посилаючись на наведену позицію Великої Палати Верховного Суду, дійшла висновку про сталість практики Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 265 КАС України та про те, що процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правовим актом в разі визнання його протиправним з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
39. У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 320/2796/23 Верховний Суд додатково вказав, що визнання нормативно-правового акта нечинним не передбачає відновлення прав, порушених у період дії відповідного нормативно-правового акта, а лише припиняє їх порушення з моменту втрати ним чинності. Подібний підхід гарантує позивачу ефективний захист його прав на майбутнє, а з іншого - унеможливлює зловживання позивачем правом на захист з посиланням на встановлену протиправність нормативно-правового акта.
40. Зазначений правовий підхід до дії нормативно-правового акта в часі неодноразово підтримував Конституційний Суд України у Рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, від 04 червня 2019 року № 2-р/2019.
41. Отже, нормативно-правовий акт, визнаний судом протиправним та нечинним, втрачає чинність виключно з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням (якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом), не має зворотної дії в часі та не передбачає відновлення прав, порушених у період його дії, а лише припиняє таке порушення на майбутнє.
…
72. Право особи оскаржити нормативно-правовий акт шляхом звернення до адміністративного суду, передбачене частиною третьою статті 264 КАС України, не означає звільнення такої особи від обов`язку виконувати приписи цього акта в період його чинності. Сам факт подання позову про визнання нормативно-правового акта нечинним не зупиняє його чинності та не звільняє учасників відповідних правовідносин від виконання його приписів до моменту втрати ним чинності у порядку, передбаченому частиною другою статті 265 КАС України.
73. Такий підхід відповідає також загальному висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 320/14138/21, про те, що правила поведінки, створені у правовій державі для захисту публічного інтересу та прав інших осіб, втрачають практичне значення, якщо вони не виконуються.
…
76. Справедливість у публічно-правовому спорі не може розглядатися відокремлено від принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права. Одним із проявів цього принципу є передбачуваність правових наслідків судового рішення про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним.
77. Саме тому частина друга статті 265 КАС України пов`язує втрату чинності нормативно-правовим актом із моментом набрання законної сили відповідним судовим рішенням, якщо інше не встановлено законом або судовим рішенням».
Отже, враховуючи наведену позицію Верховного Суду, сам по собі факт набрання законної сили судовими рішеннями у справах №336/12/19 та №336/9913/21 не породжує будь-яких правових наслідків для податкових повідомлень-рішень податкового органу, прийнятих під час дії рішення Приморської міської ради Приморського району Запорізької області від 28.12.2012 №28 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Приморськ Приморського району Запорізької області».
За приписами ст. 255 КАС України вішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В даному випадку звернення позивачки до відповідача датоване 06.03.2025 (відповідь на яке датована 10.04.2025), тобто до дати набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №280/3843/17, яке набрало законної сили 04.11.2025, тобто станом на дату звернення позиваки до суду з позовом у цій справі (як зазначено на початку первісний позов надійшов до суду 26.02.2025) у відповідача був відсутній обов`язок коригувати податкове зобов`язання позивачки з орендної плати за землю за 2017 рік, оскільки рішення суду у справі №280/3843/17 ще не набрало законної сили.
Судом встановлено, що щодо решти податкових повідомлень-рішень, якими позивачці визначене податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2018-2021 роки відсутні рішенням суду, що набрало законної сили, якими зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Відтак, посилання позивачки на приписи пп. 60.1.5 п. 60.1 ст. 60 ПК України, як на підставу для відкликання відповідачем податкових повідомлень-рішень, якими позивачці визначене податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2017-2021 роки, є очевидно необґрунтованим та безпідставним.
Щодо застосування до спірних правовідносин інших підпунктів пункту 60.1 статті 60 ПК України суд зазначає наступне.
Підпункт 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України є незастосовним, оскільки податковий борг позивачки з орендної плати за землю за 2017-2021 роки не сплачений, а підпункт 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України застосовний лише до податкового повідомлення-рішення, скасованого рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі №280/3843/17, яке набрало законної сили 04.11.2025 (не набрало законної сили станом на дату звернення позиваки до суду з цим позовом).
Щодо пп. 60.1.2, 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК України суд зазначає, що в силу приписів ст. 19 Конституції України (відповідач не має права вчиняти дії, на які його не уповноважено законодавством), зазначені норми можуть застосовуватися лише з підстав, наведених у статтях 54-56 ПК України.
Зокрема, з урахуванням обставин даної справи, за приписами пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (тобто, з урахуванням обставин даної справи, обов`язок зменшити нараховані податкові зобов`язання з орендної плати за землю за 2018-2021 роки може виникнути для відповідача лише за наслідками податкової перевірки).
При цьому, з урахуванням обставини даної справи ст. 55, 56 ПК України не застосовні до спірних правовідносин, оскільки процедура адміністративного оскарження позивачкою не розпочиналась, а щодо одного з податкових повідомлень-рішень відповідача від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 за податковий період 2020 року рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі №280/7747/21, яке набрало законної сили 16.02.2022, у задоволенні позовних вимог позивачки відмовлено.
Суд зазначає, що в силу приписів пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються, крім, з урахуванням обставин даної справи, документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків.
Отже, враховуючи обставини даної справи, відкликання податкових повідомлень-рішень або зменшення грошових зобов`язань позивачки з орендної плати за землю можливе лише за наслідками податкової перевірки (документальної позапланової), яка може бути ініційована лише позивакою.
В даному випадку позивачка не зверталась до податкового органу з відповідною заявою про проведення документальної позапланової перевірки з приводу зменшення грошового зобов`язання, визначеного в податкових повідомленнях-рішеннях від 25.06.2018 №9254932-0000-0822, від 30.06.2019 №7101750-5107-0822, від 09.06.2020 року №8271809-5105-0822 та від 04.06.2021 року №8703824-2407-0822, відповідно, у відповідача не виникло обов`язку проведення такої перевірки та прийняття відповідного рішення за її наслідками.
З врахуванням викладеного твердження позивачки про те, що податкові повідомлення-рішення щодо орендної плати за 2018-2021 роки не підлягають виконанню є очевидно необґрунтованим.
Відтак, суд висновує про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для його задоволення.
Разом з тим, з приводу твердження відповідача щодо пропуску позивакою строку, визначеного ст. 102 ПК України, для зменшення грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідач стверджує, що граничні терміни визначення сум грошових зобов`язань, без врахування наявних судових рішень, збігли: 
за ППР від 25.06.2018 №9254932-0000-0822 - 06.10.2021;
за ППР від 04.06.2019 №7101750-5107-0822 - 16.09.2022;
за ППР від 09.06.2020 №8271809-5105-0822 - 17.08.2023;
за ППР від 09.07.2020 №11111 - 09.09.2023 (як з`ясовано під час судового розгляду такого податкового повідомлення-рішення не існує – технічне відтворення в обліковій картці позивачки наслідків розгляду адміністративної справи №280/7747/21 щодо оскарження ППР 09.06.2020 №8271809-5105-0822);
за ППР від 04.06.2021 №8703824-2407-0822 - 30.08.2024.
Разом з тим, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, від 20.05.2020 № 392 “Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, від 22.07.2020 № 641 “Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” та від 09.12.2020 №1236 “Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (зі змінами), з 12.03.2020 по 30.06.2023 на території України було встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, суд висновує, що для податкових повідомлень-рішень щодо нарахування зобов`язань за 2018, 2019 роки, визначений ст. 102 ПК України 1095-денний строк зупинявся з 18.03.2020 до 30.06.2023, а щодо податкових повідомлень-рішень за 2020, 2021 роки фактично розпочався з 30.06.2023.
Відтак, суд відхиляє зазначені доводи відповідача.
Інші аргументи сторін не є визначальними для вирішення даної справи.
При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).
Крім того, під час розгляду справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжена обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
В силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №400/1217/23: 1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
В силу положень статті 139 КАС України судові витрати (у тому числі витрати на правничу допомогу) стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виключно у разі задоволення позовних вимог. Ураховуючи ту обставину, що судом відмовлено у задоволенні позову, то й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2023 року у справі №640/17086/20.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2026.

Суддя Р.В. Кисіль