Справа № 465/11479/25 
Провадження 2/465/1951/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
05.06.2026       м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Чорного І.Я.
при секретарі судового засідання Блистіву Ю.І.,
з участю: 
представника позивача Янчишин Т.І.,
представника відповідача Новосельської М.О.,
представника третьої особи Антонюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє через свого представника – адвоката Янчишин Тетяну Іванівну до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №693 від 09.12.2025, -
В С Т А Н О В И В:
в грудні 2025 року ОСОБА_1 , який діє через свого представника – адвоката Янчишин Т.І. звернувся до Франківського районного суду міста Львова з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №693 від 09.12.2025.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу у нього та третьою особою ОСОБА_2 народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2024 року, після того як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати окремо, мати, тобто третя особа ОСОБА_2 перешкоджає батьку спілкуватися та бачитися із сином ОСОБА_4 . Так, 09 грудня 2025 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято Розпорядження №693 від 09.12.2025 року про затвердження висновку відділу «Служба у справах дітей» Франківського районного управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 для тимчасового виїзду за межі України (далі Розпорядження). Позивач вважає, що вказане Розпорядження не відповідає вимогам Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 з подальшими змінами (далі Порядок №866), порушує права та інтереси батька дитини і не враховує інтереси самої малолітньої дитини є протиправним та підлягає скасуванню.
28.01.2026 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі.
02.03.2026 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 
08.04.2026 року представником третьої особи ОСОБА_2 – адвокатом Антонюк О.О. надано пояснення щодо позову.
04.05.2026 року представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Янчишин Т.І. надано заперечення на пояснення третьої особи щодо позову.
08.05.2026 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засідання.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки. Про причини неявки суд до відома не поставив.
Представник позивача – адвокат Янчишин Т.І в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, що вказані в позові. Додатково зазначила, що при поданні первинної заяви ОСОБА_2 до відповідача про прийняття оскаржуваного Розпорядження, остання не дотрималася Порядку №866, яким передбачено перелік документів, що долучаються до відповідної заяви. Третьою особою, всупереч Порядку №866 надано документ з місця фактичного проживання дитини, тоді як необхідно було надати документи про місце реєстрації дитини. Однак, відповідачем не було це взято до уваги, проігноровано вимоги закону та прийнято оскаржуване Розпорядження. Крім цього, вказувала, що під час розгляду питання про підтвердження місця проживання дитини 09.12.2025 року відповідачем не було враховано інтересів дитини – ОСОБА_3 , оскільки в заяві матері ОСОБА_2 від 28.11.2025 року, вона вказує про намір виїзду з дитиною до США протягом вересня-жовтня 2026 року, що прямо суперечить ч.5 ст.157 СК України, яка передбачає можливість тимчасового виїзду дитини за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Крім цього, вказаний період та тривалість виїзду негативно відобразиться на навчанні та відвідуванні сином позивача навчального закладу, оскільки припадає на період початку навчального року. Крім цього, позивач переконаний, що отримавши відповідний дозвіл на виїзд спільної дитини за кордон, третя особа ОСОБА_2 буде мати можливість отримати дозвіл на виїзд до США, де мешкають її родичі та залишиться там проживати постійно, що позбавить його можливості спілкуватися з його дитиною ОСОБА_3 , брати участь у його вихованні та позбавить можливості зустрічей з сином, що вважає порушенням його прав як батька. З врахуванням наведених обставин просить скасувати оскаржуване Розпорядження.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на їх необґрунтованість. Просила відмовити у задоволенні позову. Додатково зазначила, що вимоги та підстави заявленого ОСОБА_1 позову є безпідставними. Дійсно, третьою особою ОСОБА_2 при зверненні до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради було подано заяву від 28.11.2025 року та додатки до неї через ЦНАП. У вказаних додаткам містилася інформація з місця фактичного проживання дитини ОСОБА_3 , інформації з місця реєстрації дитини третьою особою ОСОБА_2 не було подано. Однак, це не є порушенням Порядку №866, як стверджує представник позивача, оскільки, у Франківської районної адміністрації Львівської міської ради загалом та у відділу «Служба у справах дітей» Франківського районного управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради наявний доступ до Реєстру територіальної громади через який 09.12.2025 року було сформовано відповідний витяг, що підтверджував місце реєстрації дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, у відділі «Служба у справах дітей» наявна особова справа, що заведена на дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку з вчиненням домашнього насильства де фактично наявна інформація про місце реєстрації дитини ОСОБА_3 . Підстав для відмови в прийнятті чи вирішенні питання за зверненням ОСОБА_2 у зв`язку з неподанням відомостей за місцем реєстрації дитини ОСОБА_3 , в даному випадку не було. Крім цього, що стосується порушення ч. 5 ст. 157 СК України при прийнятті оскаржуваного Розпорядження зазначала, що під час засідання 09.12.2025 року мати дитини не вказувала про виїзд дитини на два місяці. ОСОБА_2 зазначала, що виїзд планується на два три тижні в період вересня – жовтня 2026 року, з метою відвідування весілля її рідного брата в США та відвідування її батька.
Представник третьої особи ОСОБА_2 – адвокат Антонюк О.О. в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Стосовно тверджень позивача, що останньому відомо, що ОСОБА_2 має намір виїхати із малолітнім сином ОСОБА_3 на постійне місце проживання за межі території України, то вони не відповідають дійсності, не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути взяті судом до уваги. На переконання третьої особи, доданими до позовної заяви документами не підтверджується існування будь-яких обставин, які входять до предмету доказування, окрім наявності оскаржуваного рішення та переліку документів, які були предметом розгляду Відповідача при ухваленні оскаржуваного розпорядження. Так само безпідставними та неспроможними є покликання позивача на пояснення думки дитини, оскільки як вбачається із висновку про підтвердження місця проживання дитини для тимчасового виїзду за межі України думка дитини не з`ясовувалась, оскільки дитина не досягла 14-річного віку, що повністю відповідає вимогам абзацу 11 пункту 72-1 Порядку №866. Щодо тверджень позивача та його представника про намір матері виїхати до США на два місяці слід зазначити, що дана обставина не відповідає дійсності. Оскільки ОСОБА_2 звернулася з відповідною заявою до відповідача фактично за рік до дати виїзду, оскільки має намір відвідати з сином весілля брата в США, на час подання заяви їй не були відомі точні дати, тому було вказано періоди вересень – жовтень. На даний час відомо, що весілля відбудеться 03.10.2026 року, відповідно в цей час її довірителька ОСОБА_2 має намір на два – три тижні тимчасово виїхати до США з метою відвідування весілля брата та батька. Щодо посилань представника позивача, про відсутність у позивача інформації про те які країни буде перетинати мати з сином, де та за чий рахунок буде проживати закордоном його дитина зазначила, що це не відповідає дійсності. Так, відповідним листом, що скерований на адресу позивача ОСОБА_1 , її довірителька ОСОБА_2 сповістила де та за чий рахунок буде проживати за кордоном, а саме в США, їх син. Щодо інформації, які саме країни буде перетинати їх спільна дитина зазначає, що на даний час ця інформація невідома, оскільки не придбані квитки для подорожі і в залежності від наявності їх ціни, квитки в подальшому будуть придбаватися.
Дослідивши надані докази і наведені сторонами доводи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.01.2025 року.
Сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі та з грудня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати окремо.
Як встановлено при розгляді даної справи, між батьками дитини ОСОБА_3 – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. З даного приводу наявний спір у Франківському районному суді м. Львова.
В листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній державній адміністрації з заявою в якій просила прийняти Розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини – ОСОБА_3 , для його тимчасового виїзду за межі України.
На виконання вищевказаного звернення ОСОБА_2 Відділом «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 09.12.2025 року видано Висновок про підтвердження місця проживання для його тимчасового виїзду за межі України та встановлено, що дитина, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом із заявником за адресою: АДРЕСА_2 .
Заявника повідомлено про необхідність інформування відділ «Служба у справах дітей» Франківського району про повернення дитини в Україну протягом місяця з дня в`їзду в Україну та про відповідальність, передбачену частиною сьомою статті 184 КУпАП за умисне порушення встановленого законом обмеження щодо строку перебування дитини за межами України.
Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято Розпорядження №693 від 09.12.2025 року про затвердження висновку відділу «Служба у справах дітей» Франківського районного управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради яким затверджено висновок відділу «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 для тимчасового виїзду за межі України.
Вказане Розпорядження не набрало законної сили, оскільки не погоджуючись з рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.
В поданому позові та в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 , як на підстави скасування оскаржуваного Розпорядження вказує, що при поданні заяви ОСОБА_2 , всупереч Порядку № 866 подано інформацію за місцем фактичного проживання дитини ОСОБА_3 , хоча зобов`язана була подати інформації з місця реєстрації дитини.
Крім цього в заяві ОСОБА_2 не вказано про відсутність згоди батька на виїзд дитини за межі України або про наявність спору між батьками щодо цього питання. Дані обставини також не відображені ні у Висновку про підтвердження місця проживання дитини від 09.12.2025 року, ні у оскаржуваному Розпорядженні від 09.12.2025 року №693.
Звертаю увагу суду що у листі-зверненні ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 19.11.2025 року та у заяві від 28.11.2025 року ОСОБА_2 зазначає про виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 за межі території України на період два місяці, що перевищує строк визначений Висновком Служби у справах дітей.
Тобто і при наданні Висновку про підтвердження місця проживання дитини і при ухваленні оскаржуваного Розпорядження від 09.12.2025 року №693 Відповідач знаючи, що заявник планує вивозити малолітню дитину на строк що перевищує допустимий допустив істотне порушення, чим ухвалив незаконне та протиправне рішення.
В Акті обстеження умов проживання зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, у Висновку про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.12.2025 року встановлено, що дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
У Розпорядженні від 09.12.2025 року №693 також зазначено, що дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Дане вказує на неповне з`ясування обставин справи Службою у справах дітей Франківського району при розгляді заяви ОСОБА_2 від 28.11.2025 року, а також ухвалення оскаржуваного Розпорядження.
Акт обстеження умов проживання від 01.12.2025 року також не містить відомостей про час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зазначеній квартирі, відомостей про власника квартири, до акту не додано документу, на підставі якого ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 проживає в цій квартирі і на яких умовах.
На момент складання висновку Служба у справах дітей мала письмову заяву батька малолітнього ОСОБА_3 . Ці пояснення Службою у справах дітей до уваги не прийняті. В подальшому, при затвердженні висновку Служби у справах дітей Франківського району – Франківська районна адміністрація Львівської міської ради також не звернула на ці обставини уваги.
Окрім того, орган опіки і піклування, затверджуючи висновок про підтвердження місця проживання малолітньої дитини з матір`ю для виїзду дитини за межі України, не звернув уваги, що мати вивозить дитину за межі України для відвідування родичів під час навчального періоду, що суперечить інтересам дитини.
З врахування встановленого, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено положеннями ст.7 СК України, згідно яких жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Водночас спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, може бути вирішений органом опіки та піклування чи судом (ст.158, 159 СК України).
Статтею 6 Сімейного кодексу України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 з подальшими змінами (далі - Порядок № 866).
Так, п. 3 Порядку № 866 визначено, що Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення), селищних, сільських рад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.
Відповідно до пункту 72-1 Порядку, для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи: заяву; копію паспорта заявника; копію паспорта дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання); довідку про реєстрацію місця проживання дитини; копію свідоцтва про народження дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги)..
Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення), селищної, сільської ради:
про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України;
про відмову у затвердженні такого висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Суд вважає, що оскаржуване Розпорядження прийнято з дотриманням положень ст.ст.19, 157 СК України та Порядку № 866, відповідає інтересам дитини та не порушує прав позивача.
Дійсно, Порядком № 866 передбачено підставу для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України на яку посилається позивач, а саме неподання заявником документів, передбачених цим пунктом, зокрема неподання довідки про реєстрацію місця проживання дитини.
Проте, як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні у відділі «Служба у справах дітей» на час звернення ОСОБА_2 з заявою була наявна особова справа, що заведена на дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку з вчиненням домашнього насильства. У вказаній справі, що була також предметом дослідження під час прийняття спірного Розпорядження, фактично була наявна інформація про місце реєстрації дитини ОСОБА_3 .
Крім цього, представником відповідача підтверджено, що у Франківської районної адміністрації Львівської міської ради загалом та у відділу «Служба у справах дітей» Франківського районного управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради є доступ до Реєстру територіальної громади де 09.12.2025 року, тобто в день прийняття оскаржуваного Розпорядження, було сформовано відповідний витяг з місця реєстрації дитини, який враховано при прийнятті Розпорядження.
З врахуванням встановлених обставин, суд вважає, що неподання ОСОБА_2 під час звернення до відповідача відомостей за місцем реєстрації дитини ОСОБА_3 , в даному конкретному випадку, не могли стати підставою для відмови в прийнятті заяви чи відмови у вирішенні питання за зверненням ОСОБА_2 , а отже не можуть слугувати підставою для задоволення позову та скасування Розпорядження.
Стосовно тверджень про те, що третя особа планує вивозити дитину на строк, що перевищує допустимий, слід зазначити, що в судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 пояснила, що в листі-зверненні її довірителька вказувала приблизні строки виїзду, оскільки не знала точних планованих дат виїзду за кордон та підтвердила, що ОСОБА_2 не планує виїжджати за кордон на строк, який перевищує один місяць.
В той же час позивачем не долучено жодних доказів на підтвердження того, що третьою особою буде порушено строк виїзду малолітньої дитини за кордон, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Слід також зазначити, що позивачем не оспорюється фактичне місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Інших обставин, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного Розпорядження від 09.12.2025 року в судовому засіданні не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову та визнання незаконним і скасування Розпорядження №693 від 09.12.2025 року Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про затвердження висновку відділу «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 для тимчасового виїзду за межі України.
Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до положень ч 2. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Керуючись ст.ст. 19, 157 СК України, ст.ст.3,4,10-11,76-80, 133,141, 259,263-265,268 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
у задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє через свого представника – адвоката Янчишин Тетяну Іванівну до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №693 від 09.12.2025 – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради адреса: 79044 м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ЄДРПОУ 04056121.
Третя особа: ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 
Повний текст рішення складено 05.06.2026.

Головуючий суддя        І.Я. Чорний