ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/2965/24 
Провадження №1-кп/477/165/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року  м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої – судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судових засідань – ОСОБА_2 ,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024153230000073, по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою технічною освітою, пенсіонера, одруженого, утриманців не маючого, маючого інвалідність ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
-за частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 127, частиною 2 статті 146 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
обвинуваченого – ОСОБА_3 , 
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_6 , 
представника потерпілих – адвоката ОСОБА_7 
ВСТАНОВИВ:
23 липня 2024 року близько 16.00год. ОСОБА_3 , знаходячись на ділянці місцевості, розташованої між гаражними приміщеннями по вул. Центральній 32 та 34 в с. Полігон Миколаївського району Миколаївської області, побачив малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яких він запідозрив у псуванні врожаю на своєму городі, та діючи на підгрунті раптово виниклого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, із значною силою став наносити множинні удари по різним частинам тіла та голови потерпілих почергово правою рукою, правою ногою та сумкою, що належала малолітньому потерпілому та яку він підняв з землі, а також ремінцем від неї. Всього обвинувачений наніс потерпілому ОСОБА_8 не менше 12-16 ударів, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_9 не менше 23-25 ударів, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження. 
Того ж дня, приблизно о 16.10год., після спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, не зупиняючись на досягнутому, обвинувачений вирішив продовжити свої дії, направлені на спричинення моральних страждань малолітнім потерпілим з метою покарання останніх за неналежну, на його думку, поведінку та дії, у яких він підозрював потерпілих. З цією метою, усвідомлюючи свою перевагу у фізичній силі, користуючись тим, що в силу свого малолітнього віку потерпілі не могли чинити опір, умисно, з метою примусити останніх вчинити дії, що суперечать їхній волі, штовхнув малолітнього потерпілого ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_9 на твердий грунт городу, від чого останні впали на землю, та став їх примушувати їсти траву, з метою покарати за те, що вони зіпсували йому врожай на городі. В результаті застосованого з боку обвинуваченого насильства та фізичного примусу, потерпілий ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 , воля яких до спротиву була пригнічена внаслідок дій обвинуваченого, та які реально побоювалися за своє життя і здоров`я, протягом кількох хвилин були змушені проти своєї волі їсти траву, що зростала на городі, чим обвинувачений спричинив потерпілим моральні страждання.
В подальшому, того ж дня, близько 16.30год., після спричинення потерпілим тілесних ушкоджень, у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі потерпілого. Усвідомлюючи протиправність своїх дій та використовуючи свою фізичну перевагу, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_9 є малолітньою особою, обвинувачений, застосувавши фізичний вплив, всупереч волі потерпілого затягнув останнього до господарської будівлі, розташованої біля будинку АДРЕСА_2 , де залишив його, закривши двері на замок, тим самим створивши зовнішні перешкоди для вільного пересування потерпілого та утримуючи його в умовах, що позбавляли зору та просторової орієнтації, таким чином позбавивши можливість вільно пересуватись, внаслідок чого незаконно позбавив волі та в подальшому утримував малолітнього потерпілого у зазначеному приміщенні приблизно 20-30хвилин, позбавивши його можливості самостійно вийти з комори.
Відповідальність за дії, вчинені обвинуваченим, передбачена ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 146 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав та пояснив, що проживає за адресою:  АДРЕСА_1 . На відстані приблизно 200метрів від його місця проживання у нього є город, де він вирощував дині. Влітку 2024 року, за день до подій, викладених у обвинувальному акті, у нього на городі були зірвані та побиті дині, а перед цим він бачив групу дітей, які збирались далі городу. У день події біля городу він побачив двох хлопців - малолітніх потерпілих, віком до 14-ти років, він їх раніше не знав, які йшли з кукурудзою. Він так зрозумів, що кукурудзу вони зірвали теж на чужому городі. Він вирішив їх провчити, трохи побив. У одного з хлопців була сумка, в якій був телефон, та він наніс удари цією сумкою, також, можливо, наносив удари руками, приблизно десять разів. Другому хлопцеві також наносив близько десяти ударів руками в область спини. Також одному з хлопців давав траву їсти. Він спитав у потерпілих, чи це вони зірвали в нього на городі дині, на що вони сказали, що їм дівчата сказали, що всі городи кинуті і можна брати, що хочеш. Після цього він сказав, щоб хтось із хлопців пішов та привів тих дівчат. Один з потерпілих пішов за дівчиною, а іншого він відвів до свого сараю та там закрив, сказавши, що він там буде, поки його друг не приведе дівчат. Потім він пішов додому та розповів дружині, що він упіймав хлопців, які пошкодили їхній город, та забрав у них телефон. Він знав, що у сумці, яку він забрав в одного з потерпілих, був телефон, бо спитав у нього, що знаходиться в сумці, та цією сумкою потім і наносив удари. Коли наносив удари, то тримав обох однією рукою за одяг та наносив удари через спину. Вони пригнулись, а він ще їм допоміг більше пригнутись. Він казав їсти траву обом хлопцям. Коли перший хлопець повернувся з дівчиною, він випустив того хлопчика, який знаходився у сараї, та повернув телефон. Свій вчинок засуджує, таку поведінку пояснює пригніченим станом та засмученням через псування городу. Цивільний позов визнав частково, спочатку на п`ять, потім на дві тисячі гривень. 
Малолітні потерпілі та їх законні представника в судове засідання не з`явились, від законного представника потерпілого ОСОБА_9 – ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.
Представник потерпілих – адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав цивільний позов, просив його задовольнити.
Окрім визнання обвинуваченим своєї провини, його вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, свідок   ОСОБА_11  в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений – її чоловік. У них є город, де вони вирощують овочі. На городі бешкетували діти, чоловік нервувався, вона його заспокоювала. У липні 2024 року, у післяобідній час чоловік вийшов з дому, а через 15-20 хвилин повернувся, приніс мобільний телефон та сумку і сказав, що упіймав хлопців, закрив одного хлопця в сараї та відібрав телефон та сумку. Він думав, що це саме ті діти, які напередодні попсували рослини у них на городі. Вона сказала чоловікові, щоб він випустив хлопця та віддав йому речі. Коли вона прийшла до сараю, там побачила ОСОБА_12 та дівчину на ім`я ОСОБА_13 , вони стояли на вулиці, а поодаль стояли хлопці, старші за віком. Вона знала ОСОБА_12 , бо була знайома з його бабусею. Вона пояснила йому, що не можна псувати город, він їй відповів, що дівчина йому сказала, що цей город нікому не належить. Потім приїхали працівники поліції.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що працює парамедиком пересувного медичного пункту з постійним базуванням у с. Пересадівка Миколаївського району Миколаївської області, протягом п`яти років. В 2024 році влітку надійшов виклик з с. Полігон Миколаївського району, Миколаївської області. По приїзду на місце до неї звернулись два хлопчика, сказали, що вони хотіли наламати кукурудзи, і їх побив місцевий житель. Прізвище одного з хлопців вона запам`ятала –« ОСОБА_15 ». З їх слів, в одного з цих хлопців була сумка з мобільним телефоном і тією сумкою їх побив місцевий житель. У одного хлопця були ушкодження в області правого вуха, потилиці, грудної клітини ззаду. У другого хлопця були ушкодження в області плеча, в проекції нирки, грудної клітини. Вона надала першу медичну допомогу та запропонувала госпіталізацію, але один з батьків сказав, що оскільки загрози життю немає, то вони спочатку оформлять документи, а потім звернуться до дитячої лікарні.
Окрім пояснень свідків, провина обвинуваченого також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: 
даними витягу з ЄРДР від 24 липня 2024 року про спричинення неповнолітньому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді синців та саден, з кваліфікацією за ч.1 ст. 125 КК України;
даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23 липня 2024 року, відповідно до якого прийнята заява ОСОБА_16 про притягнення до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 23 липня 2024 року приблизно о 16.00год в полях неподалік вул. Миру в с. Полігон Миколаївського району Миколаївської області наніс його синові ОСОБА_8 , 2010р.н., тілесні ушкодження у вигляді забоїв в області спини та шиї;
даними витягу з ЄРДР від 24 липня 2024 року про спричинення неповнолітньому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді синців та саден, з кваліфікацією за ч.1 ст. 125 КК України;
даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23 липня 2024 року, відповідно до якого прийнята заява ОСОБА_10 про притягнення до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 23 липня 2024 року приблизно о 16.00год неподалік вул. Миру в с. Полігон Миколаївського району Миколаївської області наніс його синові ОСОБА_9 , 2010р.н., тілесні ушкодження у вигляді забоїв в області спини, шиї, обличчя;
даними витягу з ЄРДР від 01 жовтня 2024 року щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_9 в приміщенні сільськогосподарської споруди в с. Полігон Миколаївського району Миколаївської області, з кваліфікацією за ч.2 ст. 146 КК України;
даними витягу з ЄРДР від 07 жовтня 2024 року щодо дій ОСОБА_3 , направлених на спричинення моральних страждань малолітньому ОСОБА_9 , якого він став штовхати на твердий грунт городу, примушуючи його їсти траву, з кваліфікацією за ч.1 ст. 127 КК України;
даними витягу з ЄРДР від 07 жовтня 2024 року щодо дій ОСОБА_17 , направлених на спричинення моральних страждань малолітньому ОСОБА_8 , якого він став штовхати на твердий грунт городу, примушуючи його їсти траву, з кваліфікацією за ч.1 ст. 127 КК України;
даними протоколу огляду місця події від 25 вересня 2024 року, відповідно до якого за участю власників ОСОБА_18 , ОСОБА_11 оглянуте приміщення сараю по АДРЕСА_2 , з фототаблицею;
змістом висновку експерта № 589 від 01 серпня 2024 року (розпочата 24 липня 2024 року) за результатом судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно якого у малолітнього потерпілого ОСОБА_8 мають місце тілесні пошкодження у вигляді множинних синців на передній, задній поверхні грудної клітки, шиї, обох верхніх кінцівок, крововиливу слизової оболонки верхньої губи. Дані тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок не менш ніж 12-16 ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, сумка та інші предмети, з давністю їх утворення біля доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне).При нанесенні тілесних пошкоджень взаєморозташування потерпілого та нападника могло змінюватись. Утворення даних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину як з приданням тілу прискорення, так і без нього виключається. Дані тілесні пошкодження небезпечними для життя в момент їх заподіяння не являються;
змістом висновку експерта № 590 від 01 серпня 2024 року (розпочата 24 липня 2024 року) за результатом судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно якого у малолітнього потерпілого ОСОБА_9 мають місце тілесні пошкодження у вигляді множинних синців обличчя, правої вушної раковини, задній поверхні грудної клітки, правої верхньої кінцівки. Дані тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок не менш ніж 23-25 ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, сумка та інші предмети, з давністю їх утворення біля доби до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне). При нанесенні тілесних пошкоджень взаєморозташування потерпілого та нападника могло змінюватись. Утворення даних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину як з приданням тілу прискорення, так і без нього виключається. Дані тілесні пошкодження небезпечними для життя в момент їх заподіяння не являються;
дослідженим в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту , проведеного за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , під час якого останній у присутності законного представника, психолога та понятих на місці продемонстрував обставини події та пояснив, що він з другом ОСОБА_19 йшли додому, коли обвинувачений підійшов до них, схопив його та ОСОБА_19 однією рукою за одяг, сказав, що повбиває їх за те, що вони крали кабаки, дині, кукурудзу, потім відпустив руку та наніс їм по декілька ударів в область щелепи, після чого знову схопив їх за одяг та штовхнув на землю, продовжуючи сваритись та наносячи удари ногою. Спочатку ступнею правої ноги – його в область ребер (він в цей час сидів на землі), а потім лівою ногою – Єгора. Потім сказав їм стати на коліна та їсти траву. Вони не погодились їсти траву та він почав їх бити сумкою, яку тримав у правій руці. Йому наносив удари по спині та шиї ззаду. Після цього узяв Єгора за вухо та повів до себе у сарай, а йому сказав привести якихось дівчат. Ще до цього він забрав у них мобільні телефони. Його телефон потім обвинувачений повернув;
аналогічні пояснення під час досудового розслідування малолітній потерпілий ОСОБА_8 надав 28 жовтня 2024 року, під час допиту у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у приміщенні Центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус), на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року, відеозапис якого досліджений під час судового розгляду; 
дослідженим в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту , проведеного за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , під час якого останній у присутності законного представника, психолога та понятих на місці продемонстрував обставини події та пояснив, що вони з другом ОСОБА_20 зірвали кукурудзу та йшли по дорозі. Назустріч їм вийшов дідусь, схопив їх за одяг та став наносити удари по щоках, по щелепі, разів зо 20. Потім зіштовхнув їх лобами та вони впали на землю. Він упав на праву сторону та цей дідусь почав бити його ногою по нозі зліва, потім став бити ОСОБА_20 . Після цього став їх бити по спинах сумкою, яку він забрав у ОСОБА_20 , наніс приблизно 15-20 ударів. Його цей дідусь бив по спині, рукам, голові. ОСОБА_20 бив по плечам та спині. Потім він його ще раз ударив ногою, схопив за шию, пригнув та змусив їсти траву. Після чого підняв ОСОБА_20 та сказав іти шукати тих, хто попсував йому город, а його підняв та відвів до сараю і закрив там. Він намагався вийти, але було зачинено ззовні. Хвилин через 20 він його випустив та віддав телефони і сумку. Коли він вийшов з сараю, побачив на дворі подругу на ім`я ОСОБА_13 та дружину дідуся; 
аналогічні пояснення під час досудового розслідування малолітній потерпілий ОСОБА_9 надав 28 жовтня 2024 року, під час допиту у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у приміщенні Центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус), на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року, відеозапис якого досліджений під час судового розгляду. 
Після перегляду відеозаписів обвинувачений підтвердив, що це саме ті хлопці, яких він вирішив провчити влітку 2024 року.
Отже, пояснення потерпілих та свідків узгоджуються між собою та з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Аналізуючи досліджені по справі докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого в умисному спричиненні малолітнім потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, умисному заподіянні потерпілим моральних страждань з метою примусити їх вчинити дії, що суперечать їх волі, з метою покарати їх за дії, у вчиненні яких він їх підозрює (катування), та у незаконному позбавленні волі малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 146 КК України. 
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом враховується, що він вчинив кримінальний проступок, тяжкий та нетяжкий злочини, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, є особою пенсійного віку, має інвалідність ІІ-ї групи, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини, щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Враховуючи тяжкість та обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді штрафу в межах, передбачених для цього виду покарання санкцією частини 1 статті 125 КК України та у виді позбавлення волі в межах, передбачених для цього виду покарання санкцією частини першої статті 127 КК України та частини другої статті 146 КК України, вважаючи саме такий вид покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває, у вчиненому розкаявся, є особою похилого віку, має інвалідність ІІ-ї групи, має низку супутніх захворювань, періодично проходить стаціонарне лікування, позитивно характеризується за місцем проживання, а також враховуючи позиції прокурора та представника потерпілих, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Представником потерпілого ОСОБА_8 – адвокатом ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про відшкодування моральних збитків в розмірі 50 000грн., обгрунтовуючи позов тим, що позивач відчуває себе особою з обмеженими можливостями, який не може забезпечити собі самостійно нормальне існування, оскільки необхідно повністю змінювати свій ритм життя та жити повноцінним життям. У сукупності всі зазначені факти завдали потерпілому значних душевних переживань та страждань. Законодавство декларує мету-поновити справедливість. Зрозуміло, справедливість може прийняти форму компенсації для потерпілої сторони і це виражається в грошових коштах, які потрібні потерпілому для забезпечення всім необхідним, а також компенсацію за спричинену біль.
Обвинувачений в судовому засіданні позов визнав частково, спочатку на п`ять, потім на дві тисячі гривень. 
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_6 зазначив про можливість стягнення моральної шкоди в розмірі до п`яти тисяч гривень, надавши довідку про отриману пенсію обвинуваченим, яка в період з квітня 2024 року по березень 2025 року складає 54858,31грн.
Розглянувши цивільний позов, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.
Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як визначено в статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Відповідно до п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначені розміру моральної шкоди, яку слід стягнути на користь потерпілого, суд враховує характер та ступінь спричинених тілесних ушкоджень, обставини вчинення неправомірних дій відносно нього з боку обвинуваченого, тривалість протиправних дій, вчинених обвинуваченим, малолітній вік потерпілого та неспроможність останнього активно протистояти незаконним діям обвинуваченого.
Згідно наданих довідок з місця навчання та проживання малолітнього ОСОБА_8 , останній позитивно характеризується з місця навчання, виховується та проживає у задовільних умовах, разом з батьком, є внутрішньо переміщеною особою.
Згідно психологічного висновку спеціаліста, за результатом проведеного допиту у малолітнього ОСОБА_8 було виявлено ознаки пережитої психотравмувальної події, яка пов`язана з різними формами насильства(фізичним, психологічним та економічним). Дитина потребує психологічної допомоги з боку фахівців-психологів. Рекомендовано не залучати дитину до подальших допитів та судових засідань, з метою уникнення травматизації.
Враховуючи умисел обвинуваченого, кількість спричинених малолітньому потерпілому тілесних ушкоджень та тривалість його дій, фізичний біль та емоційний стрес, який переніс малолітній потерпілий, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000грн., що буде розумним та справедливим, враховуючи обставини справи та глибину фізичних та душевних страждань потерпілого.
Речові докази у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України,
УХВАЛИВ: 
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних провопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 КК України, частиною 1 статті 127 КК України, частиною 2 статті 146 КК України та призначити йому покарання:
-за частиною 1 статті 125 КК України – у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає вісімсот п`ятдесят гривень;
-за частиною 1 статті 127 КК України – у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-за частиною 2 статті 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. 
Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 20 000 (двадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Речові докази у справі відсутні.
На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1