ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1649/25	Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А. 	
Провадження № 22-ц/817/552/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 594/1649/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дейнюк Марія Петрівна на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року, ухваленого суддею Губіш О.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит — Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
у грудні 2025 року ТзОВ “ФК “Кредит - Капітал” звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 612859 від 13.02.2023 року у розмірі 36360,79 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 4399,99 грн; заборгованість за відсотками - 31960,8 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.
В обґрунтування позову посилаються на те, що 13 лютого 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 612859, який підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису, за умовами якого, відповідач отримав 4400 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитними договором. ТОВ «Селфі Кредит» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, в той час як відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув та проценти за користування коштами не сплатив. 
01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу № 01022024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 612859 у розмірі 36360,79 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту- 4399,99 грн; заборгованість за відсотками - 31960,8 грн.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № 612859 від 13 лютого 2023 року в сумі 36360 грн 79 коп, з яких: 4399,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 31960,8 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дейнюк М.П. просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що з тексту кредитного договору, який є в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить електронного цифрового підпису або електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Із тексту наявного в матеріалах справи кредитного договору вбачається, що у рядках, відведеному у договорі для проставлення підпису, міститься лише запис «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 13.02.2023 18:44:35 ОСОБА_1 ».
Із тексту додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 612859 від 13.02.2023 також вбачається, що такий не підписано відповідачем.
Водночас, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не свідчить про виникнення кредитних відносин між первісним кредитором та відповідачем, оскільки згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, - ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
З огляду на викладене вбачається, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту наявності кредитних відносин між первісним кредитором, ТОВ «Селфі Кредит», та відповідачем.
Отже, є таким, що не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції, про те, що між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем 13.02.2023 було укладено договір № 612859 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», який відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на його номер мобільного телефону і досягнуто згоди щодо всіх істотних умов такого договору.
До того ж, є помилковим посилання суду першої інстанції на ідентифікацію відповідача як особи позичальника, оскільки з наявної у матеріалах справи довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідача було ідентифіковано та сформовано одноразовий ідентифікатор А797, проте на самому договорі та додатку № 1 до нього не міститься інформації про те, що його підписано за допомогою зазначеного ідентифікатора, а зазначені лише дата та час.
Водночас, сама по собі довідка про ідентифікацію є лише інформацією наданою ТОВ «Селфі Кредит» та не свідчить про підписання кредитного договору відповідачем, оскільки не містить жодних доказів підписання відповідачем кредитного договору, а відповідно й досягнення згоди щодо істотних умов кредитного договору.
Також враховуючи те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а договір № 612859 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 13.02.2023 вважає неукладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем, відповідно відсутні правові підстави вважати, що позивач набув права вимоги до відповідача (набуття прав нового кредитора) на підставі укладеного з ТОВ «Селфі Кредит» договору факторингу.
Отже, в матеріалах справи відсутні письмові докази на підтвердження факту набуття позивачем права вимоги до відповідача, - набуття прав нового кредитора на підставі укладеного між позивачем та ТОВ «Селфі Кредит» договору факторингу.
Відповідно, є таким, що не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції, про те, що за договором факторингу № 01022024-1 від 01.02.2024 право вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло до позивача, ТОВ «Кредит-Капітал».
До того ж, навіть якщо допустити, що між відповідачем та первісним кредитором, ТОВ «Селфі Кредит», було укладеного кредитний договір в електронній формі, нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 31960,80 грн не є співмірним сумі кредиту у 4000 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
На підставі викладеного, вважає, що є достатні правові підстави для скасування рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року та відмови у задоволенні позовних вимог.
Розмір судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом апеляційним судом цієї скарги складає 12906,88 грн, та складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2906,88 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, докази чого будуть надані згодом.
Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дейнюк М.П., до суду апеляційної інстанції не поступав.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 13.02.2023 було укладено договір № 612859 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort».
13.02.2023 відповідачем ОСОБА_1 також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А 797 Паспорт споживчого кредиту. 
За умовами договору товариство надало відповідачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2 Договору).
Сума кредиту 4400 гривень. Строк кредиту 294 днів. Періодичність зі сплати процентів кожні 21 днів. Детальні дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору (п. 1.3, 1.4 Договору).
Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти. Стандартна процента ставка становить 2,2 % за день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього Договору. (п.1.5, 1.5.1 Договору).
Кредит надається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на реквізити платіжної карти № НОМЕР_1 . Дата надання кредиту 13.02.2023 або 14.02.2023 (п. 2.1, 2.2 Договору).
Проценти, що нараховуються за договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1 Договору) (зворот а.с. 10-20).
Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором А797 (а.с. 9-10).
Графіком платежів за договором № 612859 доведено до відома ОСОБА_1 графік погашення заборгованості, інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом (а.с. 21).
З довідки ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію вбачається, що відповідач ОСОБА_1 ідентифіковано як позичальник за укладеним договором, оскільки прийняв умови договору, підписавши 13.02.2023 одноразовим ідентифікатором А797 направленого на номер телефону НОМЕР_2 (зворот а.с. 22) 
ТОВ «ПейТек» повідомило ТОВ «Селфі Кредит» про успішне перерахування коштів 13.02.2023 на платіжну карту № НОМЕР_3 клієнта у розмірі 4400 гривень (зворот а.с. 23).
Крім того, як вбачається з відповіді АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-2361 від 23.01.2026, наданої на виконання ухвали суду, 13.02.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) було зараховано платіж у сумі 4400 грн (а.с. 54).
Між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 01.02.2024 укладено договір факторингу № 01022024-1, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права грошової вимоги до боржників у Реєстрі боржників, про що також був складений акт приймання-передачі реєстру божників від 01.02.2024 (зворот а.с. 30-36).
Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого за порядковим номером 11067 передано борг ОСОБА_1 за договором позики № 612859 в сумі 36360,79 грн, з яких заборгованість за основним боргом 4399,99 грн, заборгованість за процентами 31960,8 грн (зворот а.с. 35).
Згідно з платіжною інструкцією від 01.02.2024 № 74875 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» здійснило переказ ТОВ «Селфі Кредит» 2528538 грн 65 коп., призначення платежу: плата за відступлення права вимоги відповідно до договору факторингу від 01.02.2024 (зворот а.с. 36). 
12.12.2025 ОСОБА_1 була направлена досудова вимога щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 612859 у сумі 36360,79 грн (а.с. 37). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зі того, що ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору, допустив виникнення заборгованості та у встановлений строк коштів не повернув. Таким чином, позивач на праві кредитора вправі вимагати повернення суми кредиту та процентів за його користування від позичальника за договором № 612859 про надання споживчого кредиту. Відповідач не надав суду будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження іншої суми заборгованості або ж її відсутності.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, у тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 3 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За положеннями ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
З матеріалів справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту № 612859 від 13 лютого 2023 року відповідачем ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з графіком платежів та паспортом споживчого кредиту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № А 797. 
Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його електронним підписами в кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту. 
За встановленими в цій справі обставинами кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. Ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних відповідача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону.
Враховуючи, що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між товариством і відповідачем не був би укладений, апеляційний суд доходить висновку, що кредитний договір в електронній формі був укладений відповідачем згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. До таких висновків у схожих правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 у справі №757/40395/20. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем доведено факт укладання кредитного договору. Подані товариством докази в їх сукупності є достатніми та переконливими для встановлення наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин за кредитним договором від 13.02.2023 № 612859.
Також факт перерахування відповідачу грошових коштів на його картковий рахунок підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-2361 від 23.01.2026, наданої на виконання ухвали суду, з якої вбачається, що 13.02.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) було зараховано платіж у сумі 4400 грн (а.с. 54).
Тобто зазначеними доказами підтверджується, що 13.02.2023 на рахунок, який відповідач зазначив у кредитному договору (п. 2.1), було перераховано 4400 грн. 
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази в їх сукупності є переконливими для висновку про перерахування відповідачу 4400 грн, оскільки останній таких доказів не спростував та не надав доказів ненадходження на його рахунок коштів, хоча не позбавлений був це зробити, надавши суду виписку по рахунку.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо нарахування відсотків, то колегія суддів дійшла наступного висновку. 
З договору про надання споживчого кредиту від 13.02.2023 № 612859 вбачається, що ОСОБА_1 отримав 4400 грн на 294 днів, за що зобов`язався сплачувати кожні 21 днів відсотки, а саме: 2,2 % у день - стандартна процентна ставка, 1,43 % у день - знижена процентна ставка. 
Таким чином, проценти за користування кредитом мали нараховуватись за період з 13 лютого 2023 року по 04 грудня 2023 року (строк кредитування) та становлять 26249,60 грн.
Подальше, поза строком кредитування, нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами за договором про споживчий кредит було необґрунтованим, чого безпідставно не враховано судом першої інстанції.
За таких обставин у цій частині рішення суду необхідно змінити, зменшивши загальну суму стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.02.2023 № 612859, а саме за відсотками з 31960,80 грн до 26249,6 грн. 
Щодо доводів апеляційної скарги про зменшення розміру відсотків за користування кредитом. 
У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. 
У постанові Верховного Суду від 04.11.2025 у справі № 916/2740/21 зроблено висновок про те, що на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом.
Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку відсотки були нараховані не на підставі ст. 625 ЦК України як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а на підставі кредитного договору, тобто вони є платою боржника за користування кредитом, а тому їх розмір зменшенню судом не підлягає.
Щодо відступлення прав вимоги слід зазначити таке.
01.02.2024 ТзОВ “Селфі Кредит” та ТзОВ “Фінансова компанія “Кредит Капітал” уклали договір факторингу № 01022024-1. Відповідно до умов вказаного договору первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників за низкою кредитних договорів. 
Згідно з п. 6.2.3. вказаного договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників за формою Додатку 2 цього Договору, та виконання Фактором вимог пункту 7.2 Договору.
До матеріалів справи позивачем додано Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 01 лютого 2024 року до договору факторингу від 01 лютого 2024 року № 01022024-1.
Факт відступлення боргу підтверджується реєстром боржників, відповідно до якого за порядковим номером 11067 передано борг ОСОБА_1 за договором позики № 612859 в сумі 36360,79 грн, з яких заборгованість за основним боргом 4399,99 грн, заборгованість за процентами 31960,8 грн.
Також згідно з платіжною інструкцією від 01.02.2024 № 74875 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» здійснило переказ ТОВ «Селфі Кредит» 2528538 грн 65 коп., призначення платежу: плата за відступлення права вимоги відповідно до договору факторингу від 01.02.2024.
Надані позивачем копія договору факторингу, Акт приймання-передачі Реєстру боржників, реєстр Боржників та платіжна інструкція, в сукупності із іншими доказами у справі, в тому числі документами, які засвідчують права, що передаються, та інформацією, яка є важливою для їх здійснення, є належними та достатніми доказами на підтвердження набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. 
Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТзОВ “Фінансова компанія “Кредит Капітал” надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Дейнюк М.П., рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року слід змінити, зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № 612859 від 13.02.2023 року із 36360,80 грн до 30649,59 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено та заявлені позовні вимоги задоволені частково – на 84,29 %, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, а саме його необхідно провести пропорційно задоволених позовних вимог, а також здійснити розподіл судових витрат, які понесла відповідачка в апеляційній інстанції.
Так, слід зменшити стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ “Фінансова компанія “Кредит Капітал”судового збору сплаченого позивачем за розгляд справи в суд першої інстанції із 2422,40 грн до 2041,84 грн
Також, відповідач сплатив 2907 грн судового збору за подання апеляційної скарги, за наслідками розгляду якої сума стягнутої з неї заборгованості зменшена на 15,71 %, тому позивач має компенсувати ОСОБА_1 456,7 грн судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Дейнюк Марія Петрівна задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року змінити зменшивши розмір стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Кредит Капітал” заборгованість за договором про надання споживчого кредиту по продукту “NewShort” № 612859 від 13.02.2023 року, з 36360,79 до 30649,59 грн, з яких: 4399,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 26249,6 грн. – заборгованість за відсотками, а також судовий збір з 2422,40 грн до 2041,84 грн.

Стягнути з ТзОВ “Фінансова компанія “Кредит Капітал” (вул. Смаль-Стоцького, 1 28 корпус, ЄДРПОУ 35234236) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 456,7 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча         Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів