ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/4239/15	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Кравчук Н.М.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича
на рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 (суддя Петрашко М.М.)
у справі № 914/4239/15
за позовом Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича
до відповідача-1 Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача-2 Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, м. Київ
про стягнення 99 990,90 грн

За участю представників:
від позивача – не з`явився
від відповідача 1 – Станкевич Р.В. (в режимі відеоконференцзв`язку)
від відповідача 2 – не з`явився 
від третьої особи – не з`явився

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 відмовлено у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича до відповідача-1 Військової частини НОМЕР_1 , до відповідача-2 Військової частини НОМЕР_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України про стягнення 99 990,90 грн.
Не погодившись із ухваленим рішенням місцевого господарського суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 у справі № 914/4239/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2016, склад колегії з розгляду справи № 914/4239/15 визначено: головуюча суддя Бойко С.М., судді Якімець Г.Г., Бонк Т.Б.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича на рішення господарського суду Львівської області від 25.04.2016 у цій справі.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 провадження у справі зупинено у зв`язку з направленням матеріалів справи до органу досудового розслідування. Підставою для ухвалення зазначеного процесуального рішення стали обставини, пов`язані з договором про відступлення права вимоги №26 від 19.03.2013, а саме наявність сумнівів щодо справжності підпису від імені посадової особи військової частини та факту скріплення зазначеного документа гербовою печаткою.
27.08.2018 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що внесено запис № 25850060004019771. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 12.10.2018, справу № 914/4239/15 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Плотніцького Б.Д., суддів Галушко Н.А., Хабіб М.І.
У зв`язку із відставкою судді ОСОБА_2 , відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020, справу № 914/4239/15 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Плотніцького Б.Д., суддів Галушко Н.А., Кравчук Н.М.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 справу № 914/4239/15 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді Орищин Г.В., суддів Галушко Н.А., Кравчук Н.М.
13.01.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду з Львівського районного управління поліції № 1 повернулись матеріали справи № 914/4239/15, у зв`язку з закриттям кримінального провадження за ознаками злочину передбаченого ст. 358 КК України.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 поновлено провадження у справі № 914/4239/15 з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 12.12.2012 між ФОП Жмаком Сергієм Михайловичем (за договором – постачальник) та Військовою часитиною НОМЕР_1 (за договором – замовник) був укладений договір поставки № 51, за яким постачальник належним чином виконав свої зобов`язання, що підтверджується видатковою накладною, однак оплата товару здійснена не була. 19.03.2013 між ФОП Жмаком Сергієм Михайловичем (за договором – первісний кредитор) та ФОП Верховініним В.А. (за договором – новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 26, за яким до нового кредитора перейшло право вимоги за договором поставки № 51 від 12.12.2012 на суму 99 990,90 грн. Водночас ключовим для вирішення спору стало питання належності позивачу (ФОП Верховініну В.А,) права вимоги, яке перейшло за договором відступлення права вимоги. Суд встановив відсутність належно підтвердженої згоди боржника на таку заміну кредитора відповідно до умов договору поставки (заборона відступлення без попередньої письмової згоди) та недоведеність факту належного підписання й погодження договору відступлення з боку військової частини (первісного боржника), оскільки копії договору про відступлення права вимоги, подані позивачем, викликали сумніви щодо їх відповідності оригіналу та достовірності погодження боржником, а оригінал договору на вимогу суду не було надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не набув права вимоги за договором № 26 від 19.03.2013, у зв`язку з чим позивач не набув статусу належного кредитора у зобов`язанні та не має права на стягнення, а тому в задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- висновок суду першої інстанції про відсутність згоди боржника на відступлення права вимоги ґрунтується лише на формальній відсутності підпису в окремому примірнику, тоді як матеріали справи містять копію договору з підписом уповноваженої особи військової частини. Це свідчить про фактичне визнання та прийняття умов відступлення права вимоги боржником;
- відступлення права вимоги є правочином, який укладається виключно між первісним та новим кредитором, і саме їх волевиявлення є визначальним для переходу права. Участь боржника у підписанні такого договору не є обов`язковою умовою його дійсності. Згода боржника не впливає на чинність заміни кредитора, оскільки його правове становище не змінюється — змінюється лише особа, якій належить право вимоги. Важливим є лише належне повідомлення боржника про таку заміну. Отже, суд безпідставно прирівняв відсутність підпису боржника до відсутності самого правочину, чим неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права вимоги.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається, зокрема, на таке:
- договір відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013 не підтверджує належного переходу права вимоги, оскільки відсутнє належне волевиявлення боржника у формі, визначеній умовами основного договору. Згідно з умовами договору поставки, передача прав третім особам можлива лише за попередньої письмової згоди іншої сторони, яка у встановленому порядку не доведена;
- копія договору відступлення права вимоги з підписом представника військової частини викликає обґрунтовані сумніви щодо її достовірності. Оригінал документа, який би підтверджував справжність підпису та повноваження особи, апелянтом не надано;
- рішення господарського суду від 25.04.2016 у цій справі є законним і обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги спрямовані на переоцінку доказів, що не допускається в межах апеляційного перегляду.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
В судове засідання з`явився в режимі відеоконференцзв`язку представник відповідача-1, який підтримав заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, судова колегія встановила такі обставини: 
12.12.2012 між Військовою частиною НОМЕР_1 , що надалі була перейменована на Військову частину НОМЕР_3 (за договором – замовник) та Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем (за договором – постачальник) укладено договір № 51.
Відповідно до умов вказаного договору, постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність замовника вироблене в Україні речове майно (надалі товар), а замовник зобов`язаний забезпечити оплату та вчасне приймання товару на умовах даного договору в кількості, строк і за цінами, що наведені у п.1.1 договору (п.1.1). Сума даного договору складає 99 990,90 грн (п.4.2). Розрахунок за товар здійснюється з відтермінуванням платежу на 10 календарних днів з дня фактичного отримання замовником та належним чином оформлених документів постачальника: видаткової накладної, рахунку-фактури (п.4.4). Сторони зобов`язуються не передавати окремо прав та обов`язків, як і всього договору в цілому третім особам без досягнення попередньої згоди на це іншої сторони (п.8.1). Вищезгадана попередня згода на уступку договору повинна бути оформлена у письмовому вигляді (п.8.2).
Взяті на себе зобов`язання за договором поставки від 12.12.2012 постачальник виконав в повному обсязі, що підтверджується актами приймального контролю якості № 1 та № 2 від 12.12.2012. Вказана обставина сторонами не заперечується.
19.03.2013 між Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем (за договором – первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Верховініним Василем Акімовичем (за договором – новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 26.
Відповідно до умов вказаного договору, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги на умовах, які існують на момент укладення цього договору, за договором поставки № 51 від 12.12.2012, укладеним між первісним кредитором та Військовою частиною НОМЕР_1 (боржник, п.1.1). На момент укладення цього договору відступлення права вимоги, заборгованість боржника перед первісним кредитором складає 99 990,90 грн (п.1.2). Підписання цього договору боржником розцінюється сторонами як згода боржника на відступлення права вимоги за договором поставки № 51 від 12.12.2012 та виконання вимоги щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги за основним договором (п.3.1). Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п.5.1). Договір складено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу по одному для кожної сторони (п.6.1). 
Відповідно до Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 26.07.2014 за № 00748 (дск) та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2014 за № 54 (дск), Військова частина НОМЕР_1 з 15.09.2014 перейшла на нове умовне найменування — Військова частина — польова пошта НОМЕР_2 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2017 № 111 анульовано умовне найменування «військова частина — польова пошта НОМЕР_2 », а з 31.05.2017 введено умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 ».
Враховуючи невиконання замовником умов договору поставки № 51 від 12.12.2012, беручи до уваги укладення договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 заборгованості в розмірі 99 990,90 грн.
Оригінал договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, який міститься в матеріалах справи та був долучений позивачем до позовної заяви, містить підписи та відбитки печаток первісного і нового кредиторів. Водночас, у частині реквізитів боржника відсутні підпис, печатка чи будь-які інші відмітки про погодження умов договору, а відповідна графа залишилася незаповненою.
У ході розгляду справи судом першої інстанції позивачем долучено копію договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, на якій містяться копії підписів, печаток та реквізитів усіх сторін договору, у тому числі військової частини як боржника. При цьому, військова частина заперечувала справжність підпису та печатки боржника на зазначеному договорі. Оригінал договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013 із підписом та печаткою Військової частини НОМЕР_1 позивачем суду першої інстанції не подано.
З метою встановлення відповідності поданої копії оригіналу місцевим судом витребовувався оригінал договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, однак вимоги відповідної ухвали суду позивачем виконано не було. Разом з тим, відповідач заперечував факт підписання зазначеного договору зі сторони військової частини та звертався до суду з клопотанням про направлення матеріалів справи до правоохоронних органів і зупинення провадження у справі.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем долучено оригінал договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, право вимоги, на яке посилається позивач як на підставу заявленого позову, виникло з договору поставки № 51 від 12.12.2012, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Жмаком Сергієм Михайловичем та Військовою частиною НОМЕР_1 . При цьому, сторони основного договору прямо погодили особливий порядок передачі прав та обов`язків за договором третім особам. Так, відповідно до п.п. 8.1, 8.2 договору поставки, сторони зобов`язалися не передавати права та обов`язки за договором без попередньої згоди іншої сторони, і така згода повинна бути оформлена у письмовій формі.
Отже, у спірних правовідносинах сторони договору поставки реалізували передбачене ч.1 ст.516 ЦК України право встановити інший порядок заміни кредитора у зобов`язанні, ніж загальне правило про можливість відступлення права вимоги без згоди боржника. Відтак, письмова згода боржника у цьому випадку є не формальністю, а визначеною сторонами умовою переходу права вимоги до нового кредитора.
Посилання апелянта на те, що відступлення права вимоги є правочином виключно між первісним та новим кредитором, а тому участь боржника у підписанні такого договору не є обов`язковою умовою його дійсності, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не враховують змісту конкретних договірних умов, погоджених сторонами основного зобов`язання. Норми ст.516 ЦК України прямо допускають можливість встановлення договором необхідності отримання згоди боржника на заміну кредитора, а тому у даному випадку, саме на позивача покладався обов`язок довести факт надання такої згоди у письмовій формі.
Разом з тим, належних та допустимих доказів існування письмової згоди боржника на момент розгляду справи судом першої інстанції позивачем надано не було.
Як зазначено місцевим господарським судом, оригінал договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, долучений до позовної заяви, не містив підпису, печатки чи інших реквізитів Військової частини НОМЕР_1 , як боржника. Відповідно, зі змісту такого документа неможливо встановити факт надання боржником письмової згоди на відступлення права вимоги у порядку, передбаченому п. 8.1, 8.2 договору поставки.
Надана копія договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, яка містила реквізити та підпис від імені військової частини, була заперечена відповідачем, який ставив під сумнів достовірність підпису та печатки боржника. З огляду на виникнення сумнівів щодо справжності документа, місцевий господарський суд витребував у позивача оригінал договору, однак відповідні вимоги суду виконані не були. При цьому, саме позивач як особа, що посилалася на відповідний доказ, повинен був довести обставини, на які покликається як на підставу своїх вимог.
Колегія суддів також враховує, що подання належного доказу погодження боржником відступлення права вимоги мало істотне значення для правильного вирішення спору ще на стадії розгляду справи судом першої інстанції, оскільки саме ця обставина була визначальною для встановлення наявності у позивача статусу належного кредитора у спірному зобов`язанні.
Під час апеляційного перегляду позивачем долучено примірник договору про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, який містить підпис та реквізити військової частини. Однак, колегія суддів не бере вказаний доказ до уваги з огляду на таке:
Відповідно до положень процесуального закону, суд апеляційної інстанції не приймає докази, які могли бути подані до суду першої інстанції, однак без поважних причин не були подані учасником справи під час первісного розгляду спору. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений примірник договору існував на момент розгляду справи місцевим господарським судом, більше того — необхідність його подання прямо випливала як із заперечень відповідача, так і з ухвал суду про витребування оригіналу документа. Проте, позивач без належного обґрунтування причин неподання такого доказу не надав його суду першої інстанції.
Сам по собі факт подання відповідного документа на стадії апеляційного перегляду не може усувати недоліки доказування, допущені стороною під час розгляду справи судом першої інстанції, а також не може слугувати підставою для переоцінки правильних висновків місцевого господарського суду, зроблених на підставі доказів, які були наявні у матеріалах справи на момент ухвалення рішення.
Посилання апелянта на те, що закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.358 КК України, підтверджує належність та достовірність договору про відступлення права вимоги, колегія суддів також відхиляє, оскільки саме по собі закриття кримінального провадження не встановлює факту належного погодження боржником заміни кредитора та не звільняє позивача від обов`язку доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами у межах господарського процесу.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку поданим доказам, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів набуття позивачем права вимоги за договором про відступлення права вимоги № 26 від 19.03.2013, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.
За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення судового захисту.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Верховініна Василя Акімовича відмовити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 у справі № 914/4239/15 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 15.05.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Н.М. Кравчук