Справа № 930/369/26
№2/930/709/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026 року       Немирівський районний суд
Вінницької області
в складі головуючого судді:     Алєксєєнка В.М.
при секретарі:       Загребельного О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1  в особі представника адвоката - Примакової В.В. до Немирівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
В С Т А Н О В И В :
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки — ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ). Спадкоємцями за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , є його дружина — ОСОБА_1 (свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 ) та дочка — ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою № 106 від 30 жовтня 2024 року, виданою Боблівським старостинським округом Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області, зазначено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали: голова двору — ОСОБА_4 , син — ОСОБА_5 , невістка — ОСОБА_6 , внучка — ОСОБА_7 .
З невідомих причин у погосподарській книзі прізвище сім`ї зазначено як « ОСОБА_8 », у зв`язку з чим дочка позивачки та спадкодавця — ОСОБА_9 — зверталася до Немирівського районного суду. Рішенням суду встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її матір`ю.
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько спадкодавця — ОСОБА_11 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ), який залишив заповіт від 23 грудня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 82. У заповіті зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який належав ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № НОМЕР_4 від 11 травня 1990 року, виданого на підставі рішень Немирівської районної ради народних депутатів № 138 від 17 квітня 1986 року та Боблівської сільської ради народних депутатів № 6 від 18 грудня 1989 року, зареєстрований у бюро технічної інвентаризації як власність колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_11 , а також присадибну земельну ділянку за цією ж адресою і земельну частку (пай) розміром 1,00 га, що розташована на території Сподахівської сільської ради та належала йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 049038, заповідано ОСОБА_2 та ОСОБА_12 в рівних частках.
Чоловік позивачки, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент відкриття спадщини за цією адресою були зареєстровані: дружина — ОСОБА_1 та дочка — ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою № 105 від 30 жовтня 2024 року.
Дочка спадкодавця — ОСОБА_13 — подала приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. заяву про відмову від спадщини.
26 вересня 2024 року позивачка звернулася до того ж нотаріуса із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка — ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 244/02-31 від 16.05.2025 року їй відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва через неможливість виділення частки в житловому будинку, який є власністю колгоспного двору, у зв`язку зі смертю члена колгоспного двору, оскільки спадщина на майно колгоспного двору відкривається після смерті останнього його члена.
У зв`язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду з метою визнання за нею права власності за законом на 3/8 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд (1/8 частка — на яку мав право її чоловік після смерті свого батька, та 1/4 частка — яка належала йому особисто), що розташований за вказаною адресою.
Ухвалою судді від 18.02.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  в особі представника адвоката - Примакової В.В. до Немирівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, та було витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. копію спадкової справи заведеної до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
06.04.2026 року представником позивача – адвокатом Примаковою В.В. через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
18.03.2026 року до суду від відповідача - представника Немирівської міської ради було подано заяву про розгляд справи без участі представника вказавши, що проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкування є переходом прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина — ОСОБА_1 та дочка — ОСОБА_13 , що відповідає вимогам статті 1261 Цивільного кодексу України (перша черга спадкоємців за законом).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13 подала заяву про відмову від прийняття спадщини, у зв`язку з чим єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є позивачка.
Також судом встановлено, що спірний житловий будинок відносився до майна колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_11 . Після його смерті у 2013 році відкрилася спадщина, за заповітом якої відповідне майно було заповідано ОСОБА_2 та іншій особі в рівних частках.
Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Разом з тим, відповідно до правової позиції, що випливає з норм законодавства, яке діяло на момент існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності, а частки членів двору визначалися виходячи з рівності їх прав.
Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були чотири особи, а відтак кожному з них належала 1/4 частка у майні двору. Після смерті ОСОБА_11 його частка перейшла у спадщину, частину якої набув ОСОБА_2 .
Таким чином, ОСОБА_2 на момент своєї смерті володів 1/4 часткою як член колгоспного двору та 1/8 часткою, успадкованою після смерті батька, що в сукупності становить 3/8 частки спірного майна.
Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус послався на неможливість визначення частки у майні колгоспного двору до смерті останнього його члена. Однак суд не погоджується з такою позицією з огляду на те, що право на частку у майні колгоспного двору виникло у спадкодавця за життя, є визначеним та підлягає спадкуванню на загальних підставах.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статей 328, 392 Цивільного кодексу України, право власності може бути визнано судом у разі його оспорювання або невизнання іншими особами, а також у разі неможливості оформлення такого права в інший спосіб.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на те, що позивачка є спадкоємцем за законом, прийняла спадщину, однак не може оформити свої права у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав шляхом визнання права власності на відповідну частку нерухомого майна.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1235, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та керуючись ст. ст. 23, 223, 258-259, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , право в порядку спадкування за законом на 3/8 часток житлового будинку «А», загальна площа якого 58,3 кв.м., житлова 45.2 кв.м., з відповідною часткою господарських будівель і споруд, а саме: веранди - «а», навісу - «a1», господарської будівлі- «Б», навісу- «б», літньої кухні- «В», погребу - «В/під», шиї погребу - «шп», сарай - «в», сарай - «Г», вбиральня - «Т», огорожа - «1-2», криниця - «3», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко