Справа № 466/7811/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:
головуючого-судді    Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Обертас Н.М.
представника позивача Янчака П.О.
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 через свого представника 20.08.2025 року звернувся в Шевченківський районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з ФОП ОСОБА_3 706607 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що слідчим відділенням ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування за матеріалами, внесеними до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141420000154 від 29.10.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.10.2022 року близько 13.15 год. на території ТОВ «ТіДіСі Дальнобой», яка знаходиться в межах 0 км + 500 м автодороги М-06-07 «Східний під?їзд до м.Львова», що в с.Гамаліївка Львівського району Львівської області, з невідомих причин відбулось загоряння напівпричепа цистерни, номерний знак НОМЕР_1 , в складі з сідловим тягачем марки «МАН» моделі «TGS 18.400», номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок даної пожежі тілесні ушкодження отримали троє осіб, зокрема водій ОСОБА_4 . Пожежею знищено автомобіль тягач MAN TGA 18.430, номерний знак НОМЕР_3 , та пошкоджено причіп-цистерну, д.н.з. НОМЕР_4 , що належать на праві власності позивачу ОСОБА_2 . Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №3888-E від 30.03.2023 року визначено, що вартість матеріального збитку за пошкодження сідельного тягача MAN TGS 18.430, номерний знак НОМЕР_5 , становить 536827 грн. та напівпричепа GENERALTRAILERS, номерний знак НОМЕР_4 , 180420 грн. При цьому, висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи безпеки життєдіяльності №1969-Е від 26.02.2024 року визначено, що дії водія ОСОБА_4 , який перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , відповідно до наказу №4 від 16.05.2022 року, не відповідали відповідним нормам з безпеки життєдіяльності та наслідковому зв?язку з настанням нещасного випадку. Крім того, ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП», в якій були застраховані транспортні засоби, здійснила страхове відшкодування в користь ОСОБА_2 в розмірі 10640 грн, що є лімітом відповідальності страховика. Враховуючи, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 та виконував умови договору з поставки скрапленого газу, з урахуванням ст.1172 ЦК України, просить стягнути з роботодавця ФОП ОСОБА_3 706607 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 27.08.2025 року цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на підставі ч.1 ст.31 ЦПК України передано в Залізничний районний суд м.Львова.
23.09.2025 року справа надійшла до Залізничного районного суду м.Львова та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду до провадження судді Колодяжного С.Ю. 
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 
05.12.2025 року уповноваженим представником відповідача ФОП ОСОБА_3 – адвокатом Вовчаком А.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що транспортний засіб, як джерело підвищеної небезпеки, який був джерелом загоряння, не використовувався в момент заподіяння шкоди. З огляду на те, що загоряння було спричинено не мимовільним проявом шкідливих особливостей джерела підвищеної небезпеки, а з причин зовнішнього впливу на таке джерело підвищеної небезпеки з боку третьої особи, підстав покладати обов`язок відшкодувати завдані збитки на власника такого транспортного засобу на підставі ст.1187 ЦК України немає. Крім того, перебування ОСОБА_4 в зазначені дату, час та місці не мали жодної трудової мети пов`язаної з безпосереднім виконанням посадових обов`язків водія, а переслідували іншу недобросовісну, і навіть злочинну мету, так як водій ОСОБА_4 29.10.2022 року вчиняв відповідні дії з власної волі та ініціативи, без відома ФОП ОСОБА_3 , що в свою чергу виключає покладення відповідальності на роботодавця винної особи за ст.1172 ЦК України.
У визначений строк уповноваженим представником позивача ОСОБА_2 – адвокатом Янчаком П.О. подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням, так як визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам, а тому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовує завдану шкоду якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, стверджує, що не доведено відповідачем ані впливу непереборної сили, яка стала причиною завдання шкоди, ані умислу потерпілого, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача завданої позивачу майнової шкоди.
Представник відповідача ФОП ОСОБА_3 – адвокат Вовчак А.В. 30.12.2025 року подав до суду заперечення, у яких зазначив, що шкода була заподіяна внаслідок безпосередніх, протиправних, злочинних дій ОСОБА_4 , які жодним чином не були пов`язані з виконання трудових обов`язків або будь-яких інших трудових доручень відповідача, а тому, як наслідок, будь-які вимоги позивача до відповідача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
08.01.2026 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. 
Відповідач ФОП ОСОБА_3 у ході вступної промови проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що є фізичною особою - підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність з 2008 року. З огляду на те, що без виписаної акцизної накладної транспортний засіб не має права здійснювати виїзд, то йому невідомо, з яких причин його транспортні засоби опинились на такому парковому місці, так як в той день ніяка накладна не виписувалась та поїздка не мала відбуватися. Вважає, що він є потерпілим у даній ситуації, так як сам поніс великі збитки. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що дії ОСОБА_4 жодним чином не були пов`язані з виконанням трудових обов`язків або будь-яких інших трудових доручень відповідача, а тому як наслідок, будь-які вимоги позивача до відповідача є безпідставними.
Під час розгляду справи по суті допитаний свідок ОСОБА_5 , який дав суду показання, що на території були два транспортні засоби, а пізніше під`їхав третій автомобіль. Коли він проходив повз них, то автомобіль, який стояв ліворуч від нього, міг здійснювати маніпуляцію по викачці або прийомі газу, але самого такого процесу він не бачив. Після цього сталось загоряння, яке всі почали гасити. Вже після пожежі побачив, що на автомобілях були саморобні перехідники для перекачки. Додав, що коли водії здійснюють рейс, то необхідно мати акцизну накладну з собою.
Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, показання відповідача та свідка, перевіривши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що вантажний-спеціалізований сідловий тягач MAN TGA 18.430, номерний знак НОМЕР_3 , та причіп-цистерна GENERAL TRAILERS, номерний знак НОМЕР_4 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та НОМЕР_7 відповідно /т.1 а.с.211-212/.
З акта про пожежу вбачається, що пожежа виникла 29.10.2022 року о 13 год. 06 хв. на вантажному автомобілі MAN, номерний знак НОМЕР_8 , причіп-цистерна, номерний знак НОМЕР_1 та місцем виникнення пожежі є причіп-цистерна з газом, номерний знак НОМЕР_9 . Такою пожежею знищено автомобіль тягач MAN TGA 18.430, номерний знак НОМЕР_3 , автомобіль тягач MAN, номерний знак НОМЕР_10 , та пошкоджено причіп-цистерну, номерний знак НОМЕР_4 , причіп-цистерну, номерний знак НОМЕР_11 , причіп-цистерну, номерний знак НОМЕР_12 , вантажний автомобіль DAF, номерний знак НОМЕР_13 , тентовий причіп, номерний знак НОМЕР_14 . /т.1 а.с.11/.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення пожежно-технічної експертизи №3891-Е від 23.03.2023 року опосередкова зона пожежі знаходилась у місці формування газоповітряної суміші, в просторі розташування робочого стола оператора спеціалізованого напівпричепу – цистерни, номерний знак НОМЕР_9 , спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «МАН» моделі «TGS 18.430», номерний знак НОМЕР_15 . Найімовірнішим джерелом запалювання, яке ініціювало виникнення пожежі є теплові прояви механічної енергії, а саме: іскри від удару твердого тіла. Технічною причиною пожежі є займання газопароповітряної пропан-бутанової суміші від джерела запалювання - теплових проявів механічної енергії, іскри від удару твердого тіла, внаслідок формування газоповітряної суміші через витік вуглеводного газу із запірної арматури в місці розташування робочого стола оператора спеціалізованого напівпричену – цистерни, номерний знак НОМЕР_9 , спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «МАН» моделі «TGS 18.430», номерний знак НОМЕР_16 , який розміщувався за адресою: с. Сороки-Львівські, а/д Київ-Чоп, 524 км /т.1 а.с.14-54/.
При цьому, висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи безпеки життєдіяльності №1969-Е від 26.02.2024 року визначено, що дії водія ОСОБА_4 не відповідали відповідним нормам з безпеки життєдіяльності, однак встановити чи перебувають його дії у прямому причинно-наслідковому зв`язку не надається можливим, так як не встановлено причини витоку скрапленого вуглеводного газу із запірної арматури автоцистерни /т.1 а.с.55-81/.
Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №3888-E від 30.03.2023 року визначено, що вартість матеріального збитку за пошкодження сідельного тягача MAN TGS 18.430, номерний знак НОМЕР_5 , становить 536 827,00 грн. та напівпричепа GENERALTRAILERS, номерний знак НОМЕР_4 , 180 420,00 грн /т.1 а.с.83-121/.
З договору №ДГ-22/06-1 надання послуг міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 16.06.2022 року вбачається, що ФОП ОСОБА_3 , який є виконавцем, бере на себе зобов`язання надати ТОВ «ІНОКС ІНСТАЛ», який є замовником, послуги з перевезення (доставки) вантажу у міжнародному сполученні та такий договір діє з 16.06.2022 року до 16.05.2025 року включно /т.2 а.с.12-13/.
Відповідно до супроводжуючих документів, а саме видаткової накладної, товарно - транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів, акцизної накладної №40 від 19.10.2022 року було здійснено водієм ОСОБА_4 відпуск газу на вантажно-спеціалізованому сідловому тягачі MAN TGS 18.400, номерний знак  НОМЕР_17 , з причепом-цистерною, номерний знак  НОМЕР_9 , та такий було доставлено 19.10.2022 року, про що є відмітка вантажоодержувача /т.2 а.с.14-16/.
З супроводжуючих документів, а саме товарно - транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №2211, акцизної накладної від 22.10.2022 року вбачається, що було здійснено водієм ОСОБА_4 відпуск газу на вантажно-спеціалізованому сідловому тягачі MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_17 , з причепом-цистерною, номерний знак  НОМЕР_9 , та такий було доставлено 22.10.2022 року, про що є відмітка вантажоодержувача /т.2 а.с.29-30/.
Згідно з акцизною накладною №П від 31.10.2022 року був здійснений відпуск газу на вантажно-спеціалізованому сідловому тягачі MAN TGS 18.400, д.н.з. НОМЕР_17 , з причепом-цистерною, д.н.з. НОМЕР_9 , однак товаро-транспортна накладна до такої відсутня /т.2 а.с.33/.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням.
За положеннями частини першої 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків.
У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою.
Це один з випадків, коли суб?єктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобов?язань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.
У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи - підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.
Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов?язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.
Правовий зв?язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.
Деліктні зобов?язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювана шкоди - працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв?язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов?язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов?язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).
Юридична або фізична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.
Причинно-наслідковий зв?язок у цьому виді деліктних зобов?язань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обов`язків. 
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2022 року у справі № 572/2403/20 (провадження № 61-3586св22) та від 06 листопада 2024 року у справі № 202/10602/22 (провадження № 61-4141св24).
При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).
Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом – шкодою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) викладено висновок, за яким: «аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки – роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».
Застосування норми статті 1172 ЦК України можливе за наявності певних умов: як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина заподіювача шкоди у її спричиненні за виключенням визначених законом випадків), так і спеціальних умов (перебування заподіювача шкоди у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання заподіювачем шкоди своїх трудових (службових) обов`язків). При цьому, під виконанням працівником (заподіювачем шкоди) своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено під час розгляду справи, з супроводжуючих документів, а саме видаткової накладної, товарно - транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів, акцизної накладної вбачається, що водій ОСОБА_4 вчиняв відпуск газу 19.10.2022 року та 22.10.2022 року.
Разом з тим, подія – загоряння напівпричепа-цистерни – відбулась 29.10.2022 року, тобто станом на таку відсутні докази, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_4 здійснював свої службові обов`язки.
Таким чином, у разі завдання шкоди працівником ОСОБА_4 дій, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, то не виникає відповідальності роботодавця за шкоду, спричинену вказаним працівником, так як таку він повинен сам відшкодувати на загальних підставах деліктної відповідальності.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що усупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами обставини, які підтверджують факт того, що на момент події, яка відбулась 29.10.2022 року, водій ОСОБА_4 завдав шкоди під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, а тому позов ОСОБА_2 в частині стягнення майнової шкоди є безпідставним і в задоволенні такого слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що моральні страждання і переживання, на які він посилається, були заподіяні йому внаслідок протиправних дій відповідача, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. також не підлягає задоволенню.
З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5813,00 грн. відшкодуванню не підлягає.
Керуючись ст.3, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову  ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування 706607 грн. майнової та 20000 грн. моральної шкоди– відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_18 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_19 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 08.06.2026 року.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний