ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
   	Справа № 636/10583/25  Провадження № 2/636/1036/26	

Дата 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Вовчанської міської військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Вовчанська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на житловий будинок,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею( ОСОБА_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 199,1 кв.м, житлова площа 69,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Померла ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину у вигляді вищевказаного жилого будинку після смерті свого чоловіка, батька позивача – ОСОБА_3 . Між тим ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документу, що посвідчує право власності на майно, в якому була б визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцям. З огляду на наведені обставини просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою судді від 23.12.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено в підготовче судове засідання за правилами розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою Чугуївського міського суд Харківської області від 04.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі, і її розгляд призначено по суті.
Представник позивачки адвокат Калмикова О.О. 26.01.2026 надала до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами та просила їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. 
Представник відповідача Вовчанської міської військової адміністраціїв судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно належним чином, відповідно до вимог ст. 128-130 ЦПК України, відзив на позовну заяву не надав.
Третя особа- представник Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської областіу судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. 
У зв`язку із зазначеним суд вважає можливим провести заочний розгляд даної справи без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. ст.223, 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 09.04.1960 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що зареєстрований Гатищинським РАЦС Вовчанського району Харківської області, актовий запис № 5, серії НОМЕР_1 .
Батьками  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 23.02.1990 р. на підставі рішення №35/2 від 20.02.1990 р. виконкому Вовчанського районною Радою народних депутатів, зареєстроване Вовчанським БТІ 23.02.1990р. у реєстровій книзі під №1, станом на 1990р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , членами даного колгоспного двору були: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_2 .
Таким чином, кожен з них мав право власності на 1/4 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні.
Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 05.12.2018, такий 1963 року забудови.
ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гатище, Вовчанського р-н., Харківської обл., у віці 52 роки, помер ОСОБА_3 , про що 09.11.1990 року зроблено запис за №11 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .
За життя ОСОБА_3 заповіт не складав.
Відповідно до свідоцтва про одруження, що видане 23.06.2011 року за № 00043908724 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
Згідно довідки Гатищенської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 25.01.2019 на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ним в АДРЕСА_1 проживали дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 20.01.2017 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис № 24.
Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 від 20.04.2018 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 08.
У Вовчанській державній нотаріальній конторі Харківської області до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 21.07.2018 року була відкрита Спадкова справа за № 335/2018, за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_1 (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52699115 від 21. 07.2018).
Листом № 1094/02-31 від 17.09.2025 державний нотаріус Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області Ворона Г.В. відмовила  ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на віднесення майна до майна колгоспного двору.
Відповідно до Довідки про оцінку майна № 201-20251201-0010847958, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , складає 3952591,21 грн.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.
Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).
Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.
Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.
При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію Закон України «Про власність».
Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.
Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.
Відсутність у спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права.
З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2 . Спадщину позивачка прийняла відповідно до вимог закону, оскільки подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, та не заявляла про відмову від неї. Однак позивач отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документ на цей спадковий житловий будинок, а тому не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку.
Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права власності є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов необхідно задовольнити.
Враховуючи, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, належало ОСОБА_2 , то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підставно просить про визнання за нею права власності на домоволодіння в цілому.
За таких обставин, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових та майнових прав, позивачка позбавлена права на таке оформлення в позасудовому порядку, а тому позов підлягає до задоволення.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268, 280-282,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Вовчанської міської військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Вовчанська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності на житловий будинок- задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Вовчанська міська військова адміністрація, ЄДРПОУ 44675427, місцезнаходження за адресою: 62504, Харківська область, Чугуївський район, м. Вовчанськ, вул. Соборна, буд. 73.
Третя особа: Вовчанська державна нотаріальна контора Харківської області, місцезнаходження за адресою: 62504, Харківська область, Чугуївський район, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, буд. 44, ЄДРПОУ 02894119.

Суддя І.В. Карімов