ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4853/25 (суддя Мінаєва К.В., м. Дніпро)	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі №280/4853/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – військова частина НОМЕР_3 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 червня 2025 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – військова частина НОМЕР_3 згідно з яким просить:
визнати протиправною відмову, оформлену листом відповідача-1 від 05.04.2025 №2393/8/1/1010 щодо звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 02.03.2025 про звільнення його з військової служби відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у позивача, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , на утриманні фактично перебуває четверо неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим він подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Листом військової частини НОМЕР_1 позивачу були повернуті подані документи щодо звільнення зі служби на доопрацювання у зв`язку з поданням неповного пакету документів відповідно до п. 13 Додатку 19 до Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170. 
Позивач зазначає, що в порушення принципу правової визначеності лист не містить інформації, яких конкретно документів не було подано для вирішення питання щодо його звільнення зі служби. Крім того, вважає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» має вищу юридичну силу, аніж Інструкція, яка фактично розширює коло умов, за яких військовослужбовець має право на звільнення, тому саме закон підлягає застосуванню.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у задоволені позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача-1 з рапортом про звільнення з військової служби, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому за наведених обставин суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 стосовно розгляду подання щодо звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України відповідають приписам частини другої статті 2 КАС України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач зазначаючи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що батько ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично аліменти на їх утримання не сплачує. Так сплата відбулась у жовтні 2023 року та у червні 2024 року, заборгованість складає 71688,05 грн. Зазначені обставини підтверджує перебування цих дітей на утриманні позивача.
Крім того, його статус батька багатодітної сім`ї підтверджується відповідним посвідченням. 
Вважає факт утримання ним чотирьох неповнолітніх дітей підтвердженим.
Посилається на порушення відповідачем-1 принципу правової визначеності, оскільки військова частина не зазначила конкретного документу, якій він повинен надати. 
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач-1 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає про не визначення судовим рішенням місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та наявність періодичної сплату батьком цих дітей аліментів на їх утримання.
Посилається на те, що рапорт позивача був розглянутий. 
Просить врахувати правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 року у справі №160/11228/23. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 28.01.2025 Недригайлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Батьки: батько – ОСОБА_1 , мати – ОСОБА_5 .
З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2016 у справі №333/3546/16-ц (провадження №2/333/2100/16), яке набрало законної сили 16.12.2016, зокрема, ухвалено: 
стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подачі позову до суду, з 12.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття;
стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подачі позову до суду, з 12.07.2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , – трьох років, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 11.04.2019 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 . Батьки: батько – ОСОБА_6 , мати – ОСОБА_7 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , виданого 11.04.2019 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 . Батьки: батько – ОСОБА_6 , мати – ОСОБА_7 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2019 у справі №335/4541/19 (провадження №2/335/1678/2019), яке набрало законної сили 24.07.2019, зокрема ухвалено:
стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , іпн - НОМЕР_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 24.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття;
стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , іпн - НОМЕР_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи стягнення з 24.04.2019 року і до досягнення дітьми трьох років;
стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , іпн- НОМЕР_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 1700,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2019 у справі №336/7008/19 (провадження № 2/336/3727/19), яке набрало законної сили 03.01.2020, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зареєстрований 14 липня 2018 року Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено запис № 241; відновлено ОСОБА_7 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».
17.09.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_9 , видане 17.09.2022 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 ».
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 , виданого 18.07.2024 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_11 . Батьки: батько – ОСОБА_1 , мати – ОСОБА_12 .
Відповідно до змісту акта обстеження умов проживання від 30.12.2024, затвердженого Службою у справах дітей, мають постійне місце реєстрації та за однією адресою проживають: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час обстеження батько перебуває на військовій службі в ЗСУ, зі слів матері.
Згідно з листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03.02.2025 №8014/3 на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №53461172 з примусового виконання виконавчого листа №333/3546/16-ц від 13.01.2017, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подачі позову до суду, з 12.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Державним виконавцем зроблено розрахунок, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2025 відсутня.
Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 18.02.2025 №9925 заявнику направлено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.01.2025, обчислений в рамках виконавчого провадження №59896832 з примусового виконання виконавчого листа №335/4541/19, виданого 07.08.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 аліментів на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 24.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з долученим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за боржником ОСОБА_6 сума боргу станом на 31.01.2025 становить 59260,13 грн, сума заборгованості станом на 31.08.2023 становила 54424,01 грн.
02.03.2025 військовою частиною НОМЕР_3 отримано рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Додатки: свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження ОСОБА_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_11 , свідоцтво про народження ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_2 , довідка Центрального ВДВС у м.Запоріжжя від 18.02.2025 №9925 з розрахунком, акт обстеження умов проживання від 30.12.2024, довідка про відсутність заборгованості від 03.02.2025 №8014, рішення суду про розірвання шлюбу з ОСОБА_12 , цифровий витяг про розірвання шлюбу ОСОБА_1 .
Супровідним листом військової частини НОМЕР_3 від 09.03.2025 №1529 направлено на адресу командування військової частини НОМЕР_1 подання та матеріали щодо військовослужбовців офіцерського складу військової частини НОМЕР_3 на звільнення у запас/відставку.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2025 №2393/5/1010, скерованого командиру військової частин НОМЕР_3 , заначено, що в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 розглянуті документи старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника служби пально-мастильних матеріалів типу логістики військової частини НОМЕР_3 щодо звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до абзацу 12 підпункту «г» пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Командуванням військової частини НОМЕР_3 не подано один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину; відповідно до п. 13 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170. 
Правомірність зазначеної відмови військової частини, оформленої листом від 05.04.2025 №2393/8/1/1010, щодо звільнення позивача з військової служби, є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року та триває до теперішнього часу.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Норми пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачають, що під час дії воєнного стану право військовослужбовців на звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 13 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, так при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):
копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;
один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;
довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.
На підставі розгляду отриманих документів командир ухвалює рішення про звільнення з військової служби або відмову. Посадова особа, яка відповідно до пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України має право видавати накази по особовому складу про звільнення військовослужбовців, видає наказ по особовому складу щодо звільнення особи з військової служби за зазначеною підставою.
Відповідно до частини першої статті 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи позивач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_12 , має право на участь у вихованні пасинка ОСОБА_2 та падчерки ОСОБА_3 (за умови проживання однією сім`єю), проте обов`язок щодо їх утримання у позивача як вітчима вказаних дітей не виник.
Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають батьків – ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , мати надає їм належне утримання, а з батька підлягають стягненню аліменти, які він періодично сплачує, що не підтверджує перебування цих дітей на утриманні позивача.
Також, вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку доказам по справі, зазначивши про те, що акт обстеження умов проживання від 30.12.2024, затверджений Службою у справах дітей, підтверджує виключно факт проживання разом у квартирі 5 осіб, що фактично може свідчити про добровільну участь позивача у вихованні та забезпеченні потреб неповнолітніх дітей його дружини ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), однак не вказує на обов`язок позивача, як вітчима, щодо їх утримання.
При цьому, посвідчення багатодітної сім`ї не підтверджує утримання неповнолітніх дітей позивачем, а надає право на отримання соціальних пільг для таких сімей та підтверджує їх статус.
Факт перебування на утриманні позивача ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не свідчить про наявність підстав для застосування норми пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII, оскільки містить вимогу щодо перебування на утриманні у військовослужбовця саме трьох і більше дітей віком до 18 років. 
Отже, визначивши коло норм права, що регулюють спірні правовідносини та встановивши обставини справи які свідчать про те, що на утримання позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а дії військової частини НОМЕР_1 стосовно розгляду подання щодо звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України відповідають приписам частини другої статті 2 КАС України.
Відповідачем-1 було обґрунтовано запропоновано позивачу надати додаткові документи на підтвердження обґрунтованості своєї заяви про звільнення з лав ЗСУ.
Отже, підстави для задоволення позову та визнання оскарженої позивачем відмови відповідача-1, оформленої листом від 05.04.2025 №2393/8/1/1010 щодо звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем-1 порушено принцип правової визначеності, оскільки військова частина не зазначила конкретного документу, якій позивач повинен надати, на підтвердження обґрунтованості своєї заяви про звільнення з лав ЗСУ, враховуючи наступне. 
Так, дійсно оскаржена лист-відмова містить посилання на неподання позивачем одного з документів, з подальшим перерахунком документів через розділовий сполучник "або", проте це не свідчить про протиправність цієї відмови, а вказує на те, що з перелічених відповідачем-1 документів надання можливе лише одного, на вибір позивача. 
Щодо доводів позивача викладених в апеляційній скарзі, та які є аналогічні доводам викладеним у позові, в тому числі щодо підтвердження факту утримання ним чотирьох неповнолітніх дітей, слід зазначити, що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи сторін, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційній скарзі немає. 
Відносно інших доводів позивача, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Доводи позивача щодо непогодження з оцінкою наданою судом першої інстанції наявним в справі доказам, фактично зводяться до їх переоцінки та свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених під час її розгляду. 
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі №280/4853/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов