ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5850/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯМ Петс» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення в, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 16.10.2025 №UA209000/2025/100407/2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом – за ціною договору (контракту), додавши до митної декларації документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу 2ґ (ст.64 МК України). Позивач не погоджується із зазначеними у рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення, а також додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Зазначає, що митний орган не довів до відома декларанта, які саме розбіжності містять документи, яким чином вони впливають на правильність визначення митної вартості, та витребував увесь перелік документів без зазначення конкретних сумнівів, чим позбавив декларанта можливості усунути зауваження до прийняття оскаржуваного рішення. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову повністю. Посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в тому числі обрано метод її визначення. Вказує, що під час опрацювання документів, поданих до митного оформлення, виявлено, що вони не містять усіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, а саме: до митного оформлення не надано Замовлення, передбачене п.3.3 зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2023 №1; копії банківських платіжних документів №20 від 17.06.2025 та №14 від 07.10.2024 не містять відміток виконавця надавача платіжних послуг про виконання операцій, а у платіжній інструкції №14 від 07.10.2024 у графі 70 зазначено інвойс №KS24407 без дати виписки, тоді як у платіжній інструкції №20 від 17.06.2025 посилання на документи відсутнє; не надано платіжних документів, що підтверджують оплату транспортно-експедиційних послуг за рахунком №LS-4673409 від 29.08.2025; у графах 16 та 23 CMR №473427-1 від 27.08.2025 наявні штампи перевізника ТОВ «Viat-Trans», проте документи, що визначають договірні відносини з ним, відсутні, а рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг складено 29.08.2025, тоді як вантаж перетнув кордон 03.09.2025; надана на вимогу митного органу експортна декларація країни відправлення №422720250000727041 не може бути взята до уваги через відсутність дати експорту та зазначення у графах «торговельна країна» і «країна кінцевого призначення» Польщі. Зазначає, що за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган має право витребувати додаткові документи, проте позивач не усунув виявлені розбіжності, що стало підставою для визначення митної вартості за резервним методом. Вважає рішення про коригування митної вартості правомірним.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, позивач зазначає, що у відзиві не надано оцінки доводам позовної заяви про те, що митний орган хибно не прийняв до уваги документи, які прямо свідчать про контрактну вартість товару та про вартість його перевезення, а у повідомленні про витребування додаткових документів не було зазначено жодної причини чи підстави цієї вимоги. Наполягає, що замовлення (заявка) не є первинним документом, який містить інформацію про вартість товару, і не входить до переліку документів, визначених ч.2 та ч.3 ст.53 МК України; що відсутність у платіжному документі посилання на комерційний інвойс не свідчить про недостовірність інформації про митну вартість; що платіжну інструкцію №248 від 25.09.2025 на оплату транспортно-експедиційних послуг було надано листом від 16.10.2025; що неподання посередницьких договорів не може бути підставою для витребування додаткових документів; а також що митним органом безпідставно застосовано резервний метод без наведення порівняння характеристик товарів та джерел інформації. Підтримує позовні вимоги та просить позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.
Ухвалою судді від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 16.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯМ Петс», як покупцем, та компанією Qingdao Kingstar International Co., Ltd. (Китай), як продавцем, укладено договір купівлі-продажу №1 (далі – Контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує товар, асортимент, кількість і ціна якого зазначаються у рахунках.
Згідно з п.3.3 Контракту, постачання за цим Контрактом повинно здійснюватися у повній відповідності із Замовленнями та Додатками до Контракту по кожній поставці. Пунктом 5.3 Контракту визначено, що покупець зобов`язується оплатити товар шляхом перерахування 100% передоплати до отримання товару згідно з рахунком-фактурою.
19.09.2024 продавцем складено рахунок-проформу №KS24407, а 26.06.2025 – рахунок-фактуру (інвойс) №KS24407, в яких визначено асортимент, кількість та ціну товару – наповнювача для котячих туалетів торговельної марки JOYPET у різному пакуванні (3,8 л, 5 л, 7,6 л, 10 л).
На виконання умов Контракту покупцем здійснено оплату товару, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №14 від 07.10.2024 та №20 від 17.06.2025.
Доставка товару здійснювалася на умовах поставки FOB Qingdao (Китай) морським шляхом до порту Гданськ (Республіка Польща), а далі автомобільним транспортом до митного кордону України. Транспортно-експедиційне обслуговування забезпечувалося на підставі договору про надання транспортно-експедиційних послуг №0201-24 від 02.01.2024. Вартість перевезення підтверджується рахунком на оплату послуг за транспортування товарів №LS-4673409 від 29.08.2025, довідкою про вартість транспортування товарів та про те, що таке перевезення не страхувалося, №24276 від 03.09.2025, заявкою на транспортування товарів №5 від 25.06.2025, платіжною інструкцією №248 від 25.09.2025 та актом надання послуг №ЛШ00-010788 від 05.09.2025.
16.10.2025 декларант, з метою митного оформлення товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209230098178U3, відповідно до якої заявлено до митного оформлення товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: «Наповнювач для котячих туалетів: Нестандартний силікагелевий туалет для котів, що складається з 97% силікагелю (діоксид кремнію)», у кількості 17830 кг.
Умови поставки – FOB CN Qingdao (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена за ціною контракту (основним методом) (графа 22 декларації).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №25UA209230098178U3, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема: рахунок-проформу №KS24407 від 19.09.2024, рахунок-фактуру №KS24407 від 26.06.2025, коносамент №UTRUST25062326A від 11.07.2025, CMR №473427-1 від 27.08.2025, платіжні інструкції №14 від 07.10.2024 та №20 від 17.06.2025, рахунок на оплату послуг за транспортування товарів №LS-4673409 від 29.08.2025, довідку про вартість транспортування №24276 від 03.09.2025, заявку на транспортування товарів №5 від 25.06.2025, Контракт №1 від 01.11.2023 та договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0201-24 від 02.01.2024.
16.10.2025 митним органом надіслано декларанту повідомлення №962921 про вимогу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів за переліком, передбаченим ч.ч.2-3 ст.53 МК України.
16.10.2025 листом №16-10/2025 декларант надіслав митному органу додаткові документи, наявні у нього на момент митного оформлення, а саме: висновок судового експерта Білобрана С.З. від 04.09.2025 №25/1/174 з додатками, копію митної декларації країни відправлення №422720250000727041 від 09.07.2025, платіжну інструкцію №248 від 25.09.2025 та акт №ЛШ00-010788 надання послуг від 05.09.2025, повідомивши про відмову від надання інших додаткових документів.
16.10.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100407/2, в графі 33 якого зазначено наступне:
«Відповідно до п.3.3 зовнішньоекономічного Контракту від 01.11.2023 №1 постачання по даному Контракту повинно здійснюватись в повній відповідності із Замовленнями та Додатками до Контракту по кожній поставці. Проте даний документ (Замовлення) декларантом не надано митному органу, що може свідчити про наявність інших документів, які до митного оформлення декларантом не подавались, однак є такими які об`єктивно містять відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за товари.
Пунктом 5.3 зовнішньоекономічного Контракту від 01.11.2023 №1 визначено, що покупець зобов`язується оплатити товар шляхом перерахування 100% передоплати до отримання товару згідно рахунку-фактури. Відповідно до інформації яка наведена у комерційному інвойсі від 26.06.2025 №KS24407 по даній поставці передбачено 30% передоплати. Слід зазначити, що одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Разом з тим, копії банківських платіжних документів №20 від 17.06.2025 та №14 від 07.10.2024 не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосується оцінюваного товару та підтверджує факт оплати, оскільки вони не містять відміток виконавця надавача платіжних послуг, що свідчать про виконання операцій за такими банківськими документами. Крім того, у платіжній інструкції №14 від 07.10.2024 року у графі 70 «Details of Payment» одним з документів відповідно до якого було здійснено платіж зазначено інвойс №KS24407 без дати виписки, а у платіжній інструкції №20 від 17.06.2025 року посилання на документи відповідно до яких здійснювався платіж, взагалі відсутнє.
У наданому до митного оформлення рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг №LS-4673409 від 29.08.2025 року міститься посилання на Договір №0201-24 від 02.01.2024 року. Відповідно до п.4.1 Договору, оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом на підставі та відповідно до рахунку Експедитора шляхом 100% передоплати до моменту надання послуг та не пізніше банківського дня у якому рахунок виставлявся до сплати. Слід зазначити, що будь-які платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг за рахунком №LS-4673409 від 29.08.2025 року декларантом до митного оформлення не надано.
У гр.16 та гр.23 наданої до митного оформлення CMR №473427-1 від 27.08.2025 року наявні штампи перевізника ТОВ «Viat-Trans». Однак, документи, які визначають договірні відносини з ТОВ «Viat-Trans» та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку відсутні. Крім того, датою складання рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг є 29.08.2025, проте відповідно відміток на товаросупровідних документах (CMR) вантаж перетнув кордон 03.09.2025. Відповідно, на момент виставлення рахунку, витрати на транспортування вантажу на ділянці Гданськ – п/п Краковець-Корчова не були відомі у повному обсязі.
На вимогу митного органу декларантом надано платіжну інструкцію, висновок експерта, акт надання послуг, експортну декларацію країни відправлення та інформацію з інтернет джерел. Надана на вимогу митного органу експортна декларація країни відправлення №422720250000727041 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. Крім того, у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» експортної декларації зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам угоди. Таким чином, експортна декларація країни відправлення не містить всіх відомостей необхідних для ідентифікації числових значень складових митної вартості по товару і не може бути використана митним органом як додаткова інформація.».
Крім того, у рішенні вказано: «Зважаючи на викладене та відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – третій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Зважаючи на викладене та відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.
Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ).
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: МД №UA100210/2025/654010 від 07.08.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками «наповнювач для котячих туалетів….» становить 1.52 дол.США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки та комерційні рівні не здійснювалось, у зв`язку з тим, що умови поставки а також обсяг партії товару у наведеному джерелі відповідають умовам заявленим декларантом у митній декларації.».
Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100407/2 від 16.10.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товару за ціною договору, зазначеною у рахунку-фактурі (інвойсі) №KS24407 від 26.06.2025 до Контракту №1 від 01.11.2023.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209230098178U3 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації, а саме: рахунок-проформу №KS24407 від 19.09.2024, рахунок-фактуру №KS24407 від 26.06.2025, коносамент №UTRUST25062326A від 11.07.2025, CMR №473427-1 від 27.08.2025, платіжні інструкції №14 від 07.10.2024 та №20 від 17.06.2025, рахунок на оплату послуг за транспортування товарів №LS-4673409 від 29.08.2025, довідку про вартість транспортування №24276 від 03.09.2025, заявку на транспортування товарів №5 від 25.06.2025, Контракт №1 від 01.11.2023 та договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0201-24 від 02.01.2024.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Стосовно посилань відповідача на ненадання декларантом замовлення, передбаченого п.3.3 Контракту.
Суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.53 МК України перелік документів, що підтверджують митну вартість, є вичерпним. Замовлення (заявка) на поставку товару не входить до цього переліку, а також не міститься у переліку додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК України. За змістом ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Крім того, замовлення (заявка) до контракту не є первинним документом, який містить інформацію про вартість товару, оскільки у ньому може міститися інформація про кількість та асортимент товару. Відповідачем не наведено, яким саме чином відсутність такого документа впливає на числові значення складових митної вартості, визначеної за ціною інвойсу №KS24407 від 26.06.2025 та підтвердженої платіжними інструкціями. З огляду на викладене, суд вважає неправомірним посилання митного органу на неподання замовлення як на причину коригування митної вартості.
Стосовно посилань відповідача на недоліки банківських платіжних документів №20 від 17.06.2025 та №14 від 07.10.2024.
Суд установив, що оплата товару підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №14 від 07.10.2024 та №20 від 17.06.2025. Поряд з цим, чинним законодавством України не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на комерційний інвойс. Тому сама по собі відсутність у платіжному документі посилання на комерційний інвойс, за умови наявності вказівки на Контракт, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, дозволяє ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.
Крім того, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 по справі №803/3649/15.
Також у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
За таких обставин невідповідність фактично здійсненої передоплати умовам п.5.3 Контракту, а так само відсутність у платіжних інструкціях окремих відміток чи посилань, не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості та не впливає на її числові значення.
Стосовно посилань відповідача на ненадання платіжних документів, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг за рахунком №LS-4673409 від 29.08.2025.
Суд установив, що 16.10.2025 листом №16-10/2025 декларант надіслав митному органу платіжну інструкцію №248 від 25.09.2025, якою сплачено рахунок експедитора на оплату послуг за транспортування товарів №LS-4673409 від 29.08.2025. Наявність цього документа підтверджується і самим змістом оскаржуваного рішення, у якому зазначено, що на вимогу митного органу декларантом надано, зокрема, платіжну інструкцію. За таких обставин висновок відповідача про ненадання платіжних документів на оплату транспортно-експедиційних послуг не відповідає фактичним обставинам справи.
Стосовно посилань відповідача на наявність у CMR №473427-1 від 27.08.2025 штампів перевізника ТОВ «Viat-Trans» за відсутності документів, що визначають договірні відносини з ним, а також на те, що рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг складено 29.08.2025, тоді як вантаж перетнув кордон 03.09.2025.
Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.335 МК України разом з митною декларацією органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Обов`язку надання разом із митною декларацією будь-яких договорів доручення чи інших посередницьких договорів між експедитором та залученим ним перевізником чинним митним законодавством на декларанта не покладено. Залучення експедитором перевізника для виконання договору транспортного експедирування не змінює погодженої вартості перевезення, відображеної у наданих до митного оформлення документах.
Стосовно дати складання рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг суд враховує, що вартість доставки вантажу узгоджується сторонами до моменту завантаження товару, у зв`язку з чим витрати на логістику відомі експедитору завчасно, що підтверджується листом експедитора від 29.01.2026 №45-2547. Відповідачем не наведено, яким саме чином зазначені обставини впливають на числове значення складових митної вартості в частині транспортних витрат, розмір яких підтверджено наданими документами.
Стосовно посилань відповідача на те, що експортна декларація країни відправлення №422720250000727041 не може бути взята до уваги через відсутність дати експорту та зазначення у графах «торговельна країна» і «країна кінцевого призначення» Польщі.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення є додатковим документом, передбаченим ч.3 ст.53 МК України, та підлягає оцінці у сукупності з іншими документами. Транспортування товару здійснювалося морським шляхом на умовах FOB Qingdao до порту Гданськ (Республіка Польща), у зв`язку з чим зазначення у відповідних графах експортної декларації Польщі як країни, до якої прибувають контейнери, не суперечить умовам поставки. Зазначені відповідачем недоліки оформлення експортної декларації не стосуються числових значень складових митної вартості товару та не спростовують відомостей про його ціну, підтверджених інвойсом та платіжними документами.
Суд також враховує, що серед наданих декларантом додаткових документів був висновок судового експерта Білобрана С.З. від 04.09.2025 №25/1/174, за результатами якого встановлено, що рівень цін товару, який оцінюється, відповідає ринковому рівню цін у порівнянні з аналогічною продукцією на ринку країни виробника. Цьому документу, як і іншим наданим декларантом документам, що підтверджують числові значення заявленої митної вартості, відповідач у оскаржуваному рішенні оцінки не надав, обмежившись оцінкою лише експортної декларації.
Суд наголошує, що можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення митницею конкретних обставин, які викликали у неї сумніви у достовірності задекларованої митної вартості. У повідомленні №962921 від 16.10.2025 про витребування додаткових документів відповідач не зазначив, які саме розбіжності містять подані документи, яким чином вони впливають на правильність визначення митної вартості, та витребував увесь перелік документів, передбачений ст.53 МК України, без зазначення конкретних обставин, що викликали сумнів. Недотримання цих умов свідчить про порушення критеріїв правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, закріплених у ч.2 ст.2 КАС України. Аналогічне правозастосування викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2025 у справі №460/164/24.
Стосовно доводів відповідача про проведення консультацій із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки формальне посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на проведення консультацій без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій взагалі. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 у справі №809/257/17.
Стосовно застосованого відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з МД №UA100210/2025/654010 від 07.08.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (наповнювач для котячих туалетів) становить 1,52 дол.США/кг.
Суд вказує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача не містить обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів. В оскаржуваному рішенні відповідач прямо зазначив, що коригування на обсяг партії, умови поставки та комерційні рівні не здійснювалось, проте не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та товару, ціну якого взято за основу, а отже не довів обставини їх ідентичності (подібності, аналогічності).
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100407/2 від 16.10.2025, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Втім, в оскаржуваному рішенні відповідач не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно не підтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100407/2 від 16.10.2025 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 2662,40 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу Адвокатським бюро «Віктора Починка» на підставі договору про надання правничої допомоги №27/11/25 від 27.11.2025 та додаткової угоди до нього від 27.11.2025. На підтвердження понесених витрат позивачем надано рахунок №1 від 05.02.2026 та платіжну інструкцію №326 від 27.03.2026. Розмір витрат на правничу допомогу заявлено у фіксованому розмірі 25000,00 грн, який включає, зокрема, підготовку та подання позовної заяви, процесуальних заяв та заяв по суті справи.
Відповідач у відзиві заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх завищений розмір та неспівмірність зі складністю справи.
Проаналізувавши надані докази, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищеним.
Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними. Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За наведених обставин, з урахуванням критеріїв пропорційності, суд приходить висновку, що підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100407/2 від 16.10.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка Т., буд.1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯМ Петс» (місцезнаходження: вул.Свободи, буд.53, м.Хмельницький, 29001; код ЄДРПОУ: 45270993) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.