ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/10028/24 Головуючий суддя І інстанції Осадчий О. В.
Провадження № 22-ц/818/1537/26, 22-ц/818/1538/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд – 2» на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Салтівського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» про відшкодування збитків,-
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» (далі - відповідач) про відшкодування завданих збитків у розмірі 1 665 917,12 грн. упущеної вигоди разом із трьома відсотками річних та інфляційними витратами станом на 15.03.2023, розрахунок якої підтверджено висновком судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 140,00 грн.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалася на те, що відповідач є забудовником житлового будинку АДРЕСА_1 . 30.12.2005 року між нею та відповідачем було укладено договір №456/12 про участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, відповідно до умов якого позивачка повністю виконала свої фінансові зобов`язання, а відповідач зобов`язався побудувати житловий будинок, ввести його в експлуатацію та передати позивачці у власність нежитлове приміщення. У подальшому позивачка набула право власності на кілька нежитлових приміщень у цокольному поверсі зазначеного будинку (№ 18, 19, 23, 24), що підтверджується відповідними свідоцтвами та реєстраційними записами. Під час експлуатації зазначених приміщень позивачкою неодноразово фіксувалися факти затоплення, підвищеної вологості та утворення грибку, що унеможливлювало їх нормальне використання. Причини затоплень та псування майна встановлені відповідними обстеженнями та актами експлуатуючої організації, які усувалися відповідною організацією, що гарантувала, що виконані роботи повністю виключають виникнення аварійних ситуацій у майбутньому. Однак, 09.11.2016 відбулося залиття приміщення позивача з боку сусіднього технічного приміщення. Заява позивача до експлуатуючої організації з вимогою усунути причини та наслідки залиття, була залишена без відповіді. У липні 2017 року позивач звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» про відшкодування збитків завданих залиттям її приміщень (справа №643/8996/17), у якому просила стягнути з відповідача на її користь на відшкодування завданих збитків суму у розмірі 4 186 462,00 грн., що складалася з 3 375 645,00 грн. - витрат, які вона зробила та мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та 810 800 грн - доходів, які вона могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). У межах зазначеної справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої було доручено експертам НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28.08.2020 року № 7330 підтверджено, що причиною затоплень та пошкодження приміщень позивача є відсутність або неналежне виконання гідроізоляції зовнішніх стін будівлі. Такі недоліки виникли через порушення будівельних норм та проектної документації під час будівництва будинку, яке здійснював відповідач. Крім того, у межах зазначеної справи апеляційним судом було призначено судову економічну експертизу та додаткову судову будівельно-технічну експертизи, проведення яких доручено експертам «Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса М.С.». Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №308 від 06.04.2023 вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок зволоження будівельних конструкцій та для усунення причин їх зволоження в нежитловому приміщенні цокольного поверху №18,19, 23,24 у житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 , становить 1 660 398 грн. За результатами проведення судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023, експерт дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок від 15.03.2023 упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від суми збитків від упущеної вигоди та інфляційних витрат станом на 15.03.2023, внаслідок неможливості використання нежитлових приміщень №18,19,23,24 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 через їх непридатний стан в періоди непридатності, встановлені висновком експерта «Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №7330 від 28.08.2020, підтверджується в загальній сумі 2 476 717,12 грн. Судовими рішеннями у справі №643/8996/17, що набрали законної сили (зокрема, постановою Верховного Суду від 19 квітня 2024 року), встановлено факт наявності будівельних дефектів, причинно-наслідковий зв`язок між недоліками будівництва та залиттям приміщень позивача, а також підтверджено право позивачки на відшкодування завданих збитків відповідачем. Зокрема, рішенням Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 року частково задоволено позовні вимоги позивачки про відшкодування збитків на підставі даних висновків експертизи та в межах позовних вимог стягнуто з відповідача 2 471 198,00 грн, у тому числі: 810 800,00 грн — упущена вигода, 1 660 398,00 грн — реальні збитки (ремонтно-відновлювальні роботи). Разом з тим, згідно з висновком судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023 року, загальний розмір упущеної вигоди з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних, станом на 15.03.2023 року, становив 2 476 717,12 грн. Таким чином, невідшкодованою залишається частина збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі: 1 665 917,12 грн (2 476 717,12 грн – 810 800,00 грн).
Рішенням Салтівського районного суду м.Харкова від 09 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданих збитків у розмірі 1 665 917 (один мільйон шістсот шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 12 коп. упущеної вигоди разом з трьома відсотками річними та інфляційними витратами станом на 15.03.2023.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі ТДВ «Житлобуд-2» просить посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Скарга мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 року № 643/8996/17 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТДВ «Житлобуд-2» збитки (упущену вигоду) у розмірі, визначеному у Звіті суб`єкта оціночної діяльності№ SM-564-10-17станом на дату оцінки 20.10.2017року у сумі 4186462 (чотири мільйони сто вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 00 коп. 
Суд першої інстанції у справі № 643/8996/17 виходив із того, що відповідно до Звіту про оцінку майна № SM-564-10-17, складеного 20.10.2017 року, вартість збитків або втрати, яких позивач зазнала у зв`язку із пошкодженням речі, а також витрати, які позивач зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) : 3375 645 (три мільйони триста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок п`ять) грн. та доходи, які позивач могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода): 810 800 (вісімсот десять тисяч вісімсот) грн ., становить загальну суму 4186462 (чотири мільйони сто вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 
Тобто, предметом позову у цій справі вже було стягнення з відповідача упущеної вигоди. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі № 643/8996/17 було визначено, що згідно з висновком додаткової судової будівельно технічної експертизи від 06 квітня 2023 року № 308 вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), на час складання цього висновку становить 1 660 398,00 грн. За результатами проведення судової економічної експертизи №307від 28.04.2023, експерт дійшов до висновку про те що наданий ОСОБА_1 розрахунок від 15.03.2023 р. упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від суми збитків від упущеної вигоди та інфляційних витрат станом на 15.03.2023 р, внаслідок неможливості використання нежитлових приміщень №18,19,23,24 у житловому будинку через їх непридатний стан в періоди непридатності , встановлені висновком експерта «Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №7330 від 28.08.2020 р, підтверджується в загальній сумі 2476717,12 грн.. 
Крім того, з наданого позивачем копії висновку експерта вбачається, що експертом з`ясовувалося питання, чи підтверджуються арифметично розрахунок ОСОБА_1 упущеної вигоди від 15.03.2023 р., в якому встановлений розмір упущеної вигоди разом з 3 відсотками річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від суми збитків та інфляційних втрат станом на 15.03.2023 р. внаслідок неможливості використання приміщень в періоди непридатності, встановлених висновком експерта № 7330 від 26.08.2020 р. (Періоди непридатності – листопад 2016 р. по серпень 2020 р., сума 1606204.00 грн.). 
Експерт у висновку зазначив, що не проводить розрахунок самостійно. В розрахунках, наданих ОСОБА_1 , судовим експертом враховувалися витрати за період починаючи з 2011 року по 2020 рік (таблиця № 2). У висновках експерта також вказується: загальна сума втраченої вигоди в періоди непридатності з серпня 2014 року по серпень 2020 року– 673024,80 грн., загальна сума втраченої вигоди від орендної плати в періоди непридатності з серпня 2014 року по серпень 2020 року– 931840,00 грн., розрахунок 3 відсотків річних з 28 серпня 2020 р. по 15 березня 2023 року– 122673,23 грн., розрахунок інфляційних з 28.08.2020 р. по 15.03.2023 р.– 749179,09 грн. 
Таким чином, як зазначив експерт, розрахунок суми збитків, наданих ОСОБА_1 , підтверджуються у розмірі 1604864,80 грн. (періоди непридатності листопад 2016 р. по серпень 2020 р.) , 122673,23 грн. ( 3 відсотки річних з 28.08.2020 р. по 15.03.2023 р,), 749179,09 грн. (інфляційні з 28.08.2020 р. по 15.03.2023 р.) , разом 2476717,12 грн. 
В той же час, суд першої інстанції в справі № 643/8996/17, задовольняючи позов ОСОБА_1 виходив із того, що відповідно до Звіту про оцінку майна № SM-564-10 17, складеного 20.10.2017 року, вартість збитків або втрати, яких позивач зазнала у зв`язку із пошкодженням речі, а також витрати, які позивач зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) : 3375 645 (три мільйони триста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок п`ять) грн. та доходи, які позивач могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода): 810 800 (вісімсот десять тисяч вісімсот) грн ., становить загальну суму 4186462 (чотири мільйони сто вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят дві) грн. Харківський апеляційний суд при винесенні постанови від 22.06.2023 року у справі № 643/8996/17 враховував висновки судової економічної експертизи та додаткової судової будівельно-технічної експертизи та дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування збитків на підставі даних висновків експертизи та у межах позовних вимог у сумі 2471198 грн (810800 грн +1660398 ). 
Тобто, замість суми у 3375 645 ,00 грн., яка була стягнута судом першої інстанції, судом апеляційної інстанції стягнуто 1660398 грн. (вимоги в цій частині були задоволені частково). 
Отже, фактично у даній справі позовні вимоги позивача направлені на незгоду з рішенням в іншій справі, а саме, з Постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі № 643/8996/17, яка позивачем в касаційному порядку не оскаржувалася.
У даній справі, позивач не заявляв клопотання про призначення судової експертизи, судом також експертиза у даній справі не призначалася, суд, який розглянув дану справу і прийняв рішення враховуючи висновки судової експертизи у справі № 643/8996/17, не попереджав експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 5 ст. 104 ЦПК України). 
В той же час, судом апеляційної інстанції постановою у справі № 643/8996/17 вже було стягнуто на користь ОСОБА_1 810800,00 грн., тобто різниця між сумою, яка вказана в висновку експерта та сумою стягнення, складає 61052, 32 грн. (871 852,32 – 810800,00 грн.). 
Позивачем не було надано обґрунтованого розрахунку стягнення суми упущеної вигоди, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а підставою позову є висновки судової експертизи, оцінка якому була надана Харківським апеляційним судом у справі № 643/8996/17. Іншого розрахунку суми позову позивачем не надано, а висновок експерта, на який посилається суд першої інстанції і позивач зазначає його як підстава позову, є неналежним та недопустимим доказом. 
Вказані обставини та заперечення щодо розрахунку упущеної вигоди, здійсненої позивачем, вказувалися у відзиві на позовну заяву, а тому висновки суду про те, що відповідачем не надавалося альтернативного розрахунку – є безпідставним. Судом першої інстанції не було надано жодної обґрунтованої правової оцінки запереченням відповідача стосовно необґрунтованості розрахунку упущеної вигоди, який надавався позивачем.
У даному випадку, спір у даній справі про стягнення упущеної вигоди, про яку просив позивач, вже був вирішений у справі № 643/8996/17 (в цій справі позивач звертався з позовом до суду про стягнення упущеної вигоди ). Постанова Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі № 643/8996/17 (справа між тими ж сторонами та з тих самих підстав) набрала законної сили та виконана. 
Таким чином, фактичні та юридичні підстави для задоволення позову відсутні. 
Таким чином, Салтівським районним судом м. Харкова у даному випадку не було підстав для розгляду тотожного позову та помилкового не були застосовані відповідні положення п. 2, п. 3 ст. 255 ЦПК України, а також не враховані висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі № 296/12456/23.
Копія висновку судової економічної експертизи № 307 від 28.04.2023 року, яким було підтверджені розрахунки ОСОБА_1 та який міститься в іншій судовій справі № 643/8996/17, якому судом вже була надана оцінка, є не належним та недопустимим доказом у даній справі. Позивачем не надавався до суду розрахунок інфляційних втрат та 3 відсотків річних, які суд першої інстанції стягнув на його користь, належних ОСОБА_1 мають усуватися іншою юридичною особою відповідно до умов укладеного договору. У разі ж невиконання умов цього договору позивач має право на пред`явлення до іншої сторони вимог про зобов`язання виконати умови договору. 
Позивач також посилається на претензії до ТОВ «Служба житлово-комунального господарства» та відповіді цієї юридичної особи. При цьому, позивач ніяких вимог до ТОВ «Служба житлово комунального господарства», яке є експлуатуючою організацією та виконувало відповідні будівельні роботи, - не заявляла. Вважає, що внаслідок цього ТДВ «Житлобуд-2» не є належним відповідачем у даній справі. 
Судом першої інстанції цим обставинам не було надано належної оцінки та не враховані висновки, викладені в Постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Москаленко І.Б. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що судовими рішеннями по справі № 643/8996/17, які набрали законної сили, встановлено преюдиціальні обставини заподіяння шкоди майну позивача, наявність конструктивних недоліків при виконані відповідачем робіт з будівництва будинку та причинно наслідковий зв`язок між залиттям приміщення позивача та наявністю конструктивних недоліків у будівництві житлового будинку, які допущені відповідачем як забудовником будинку, а також розмір завданих позивачу збитків (реальних збитків та упущеної вигоди). Отже ці обставини не потребують доказуванню у даній справі на підставі ст. 82 ЦПК України. 
Разом з тим позивачу відшкодовано не весь розмір збитків від упущеної вигоди, підтверджений висновком судової економічної експертизи. Так висновком судової будівельно-технічної експертизи № 7330 від 28.08.2020 року встановлено періоди непридатності приміщень позивача до нормальної експлуатації з серпня 2014 року по листопад 2014 року, з серпня 2015 року по грудень 2015 року, з 09.11.2016 року по 28.08.2020 року (дату складання висновку). Висновком судової економічної експертизи № 307 від 28.04.2023 року підтверджений розрахунок позивача від 15.03.2023 року розміру збитків упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від суми збитків від упущеної вигоди та інфляційних витрат станом на 15.03.2023 року в загальній сумі 2 476 717,12 грн., внаслідок неможливості використання приміщень через їх непридатний стан в періоди непридатності, встановлені висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28.08.2020 року. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 червня 2023 року по справі № 643/8996/17 задоволені вимоги позивача про відшкодування упущеної вигоди лише у межах заявлених позовних вимог у розмірі 810 800,00 грн. Отже невідшкодованою залишилася сума упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних та інфляційними витратами станом на 15.03.2023 року у розмірі 1 665 917,12 грн. (2 476 717,12 грн., що підтверджені проведеною по справі № 643/8996/17 судовою економічною експертизою, – 810 800,00 грн., що стягнуті з відповідача по справі № 643/8996/17). 
Предметом даного позову є стягнення невідшкодованої суми упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних та інфляційними витратами станом на 15.03.2023 року, що не була предметом розгляду у справі № 643/8996/17.
Судом першої інстанції надано належну правову оцінку зазначеним обставинам та зроблено обґрунтований висновок, що доводи представника відповідача про те, що постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі № 643/8996/17 позовні вимоги вже розглянуто, рішення набрало законної сили та виконане, а тому предмет спору відсутній і провадження у даній справі підлягає закриттю, є помилковими та спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.
Так, факт спричинення збитків ОСОБА_1 , у тому числі й упущеної вигоди саме ТДВ «Житлобуд-2» встановлений рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, з висновками яких погодився і Верховний Суд.
За таких обставин факт спричинення збитків ОСОБА_1 , у тому числі й упущеної вигоди саме ТзДВ «Житлобуд-2», встановлено судовими рішеннями, що мають преюдиційне значення і не підлягає повторному доказуванню під час розгляду даної справи. 
Отже, саме ТДВ «Житлобуд-2» є належним відповідачем у даній справі. Відтак доводи представника відповідача про те, що ТДВ «Житлобуд-2» є неналежним відповідачем, спростовуються матеріалами справи.
Поданий позивачем висновок судово-економічної експертизи №307 від 28.04.2023 був визнаний належним та допустимим доказом судом у справі №643/8996/17 і досліджувався апеляційною та касаційною інстанціями.
З огляду на те, що частина упущеної вигоди не була предметом судового розгляду, але була розрахована у тому ж висновку, позивач має право використати його як письмовий доказ у цій справі. 
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе прийняти поданий позивачем висновок судово-економічної експертизи №307 від 28.04.2023 як письмовий доказ у цій справі.
Суд бере до уваги, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних уже проведено експертом у межах поданого висновку. Ці розрахунки відповідають встановленим методикам, охоплюють період прострочення та відображають реальні втрати кредитора.
З урахуванням викладеного, вимоги позивача до ТДВ «Житлобуд-2» про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди разом із інфляційними витратами та 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
При цьому, суд зазначає, що сума збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 665 917,12 грн. (794 064,80 грн.- (частина упущеної вигоди, яка була підтверджена висновком експерта, але не була предметом розгляду у попередній справі) +122 673,23 грн. (розраховані експертом 3% річних) +749 179,09грн. (розраховані експертом інфляційні витрати) розрахунок якої підтверджено висновком судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023 у справі №643/8996/17, не була предметом розгляду у справі 643/8996/17. Отже, доводи представника відповідача про те, що постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 року у справі 643/8996/17 (справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав) позовні вимоги вже розглянуто, рішення набрало законної сили та виконане, а тому предмет спору відсутній і провадження у даній справі підлягає закриттю, спростовуються матеріалами справи.
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
Судом першої інстанції встановлено, що ТзДВ «Житлобуд-2» є забудовником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Між ОСОБА_1 та ТДВ «Житлобуд-2» 30.12.2005 укладено договір №456/12 про дольову участь у будівництві, відповідно до умов якого останнє прийняло на себе зобов`язання щодо будівництва житлового будинку, введення його в експлуатацію та передачі ОСОБА_1 у власність нежитлового приміщення, розташованого в цокольному поверсі будинку, проектною площею 47,24 кв.м, а ОСОБА_1 зобов`язалася фінансувати будівельні роботи.
Свої зобов`язання перед ТДВ «Житлобуд-2» щодо оплати будівництва ОСОБА_1 виконала у повному обсязі.
На підставі розпорядження Харківського міського голови від 20.06.2011 № 2700, 23.06.2011 виконавчим комітетом Харківської міської ради ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно – нежитлові приміщення № 18 площею 23,3 кв.м та № 19 площею 23,8 кв.м, загальною площею 47,1 кв.м, у цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-16» за адресою: АДРЕСА_1 .
Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.06.2011 зареєстровано 07.07.2011 у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 33974715.
Надалі, між ОСОБА_1 та ТДВ «Житлобуд-2» 06.03.2014 укладено договір купівлі-продажу сусідніх нежитлових приміщень цокольного поверху №23 площею 30,7 кв. м та № 24 площею 31,7 кв. м в житловому будинку літ. «А-16», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначені нежитлові приміщення цокольного поверху зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.03.2014 за № 308157763101.
Отже, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення №18, №19, №23, № 24 цокольного поверху житлового будинку літ. «А-16» за адресою: АДРЕСА_1 .
09.11.2016 відбулося залиття приміщення ОСОБА_1 з боку сусіднього технічного приміщення, що призвело до намокання підлоги і стін, появи високої вологості, грибкових уражень та нестерпного запаху.
У липні 2017 року позивач звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ТДВ «Житлобуд-2» про відшкодування збитків завданих залиттям її приміщень (справа №643/8996/17), у якому просила стягнути з відповідача на її користь на відшкодування завданих збитків суму у розмірі 4 186 462,00 грн., що складалася з 3 375 645,00 грн. - витрат, які вона зробила та мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та 810 800 грн - доходів, які вона могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
У межах зазначеної справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої було доручено експертам НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. 
З висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України Гнєтнєва С.С. №7330 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи за цивільною справою №643/8996/17 від 28.08.2020 вбачається, що натурним обстеженням встановлено наявність зволоження стін та грибку, пісок підстилаючого шару підлоги зволожений, шару гідроізоляції не виявлено. Встановлено факт зволоження будівельних конструкцій приміщень, що вказує на незабезпечення гідроізоляції приміщень. Проведеним дослідженням встановлено, що причиною залиття нежитлових приміщень №№ 18,19,23,24, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі і в липні 2015 року є незабезпечення гідроізоляції приміщень. Гідроізоляція зовнішніх стін приміщень бойлерної, зі сторони теплової камери теплотраси будинку АДРЕСА_1 , не забезпечена, є щонайменше, не суцільною, її виконання не відповідає вимогам нормативно-правових актів та проектної документації. Тому приміщення не відповідають переліченим СНІП. При цьому експертизою встановлено, що конструкція зовнішніх стін вищезазначеного будинку нижче рівня землі не відповідає проектній документації з забезпечення гідроізоляції приміщень. Експертом також зроблений висновок про те, що технічний стан нежитлових приміщень №№18, 19, 23, 24 в періоди з серпня 2014 року по листопад 2014 року, з серпня 2015 року по грудень 2015 року, з 09.11.2016 по цей час не придатний до нормальної експлуатації. Причиною фактичного стану нежитлових приміщень є невідповідність будівельним нормам.
Таким чином, висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28.08.2020 року № 7330 підтверджено, що причиною затоплень та пошкодження приміщень позивача є відсутність або неналежне виконання гідроізоляції зовнішніх стін будівлі. Такі недоліки виникли через порушення будівельних норм та проектної документації під час будівництва будинку, яке здійснював відповідач.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 у справі №643/8996/17 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТДВ «Житлобуд-2» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі, визначеному в звіті суб`єкта оціночної діяльності №SM-564-10-17 станом на дату оцінки 20.10.2017 в сумі 4 186 462,00 грн. 
У межах зазначеної справи апеляційним судом було призначено судову економічну експертизу та додаткову судову будівельно-технічну експертизи, проведення яких доручено експертам «Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса М.С.». 
Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №308 від 06.04.2023 вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок зволоження будівельних конструкцій та для усунення причин їх зволоження в нежитловому приміщенні цокольного поверху № 18,19, 23,24 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 660 398 грн. 
За результатами проведення судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023, експерт дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок від 15.03.2023 упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від суми збитків від упущеної вигоди та інфляційних витрат станом на 15.03.2023, внаслідок неможливості використання нежитлових приміщень №18,19,23,24 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 через їх непридатний стан в періоди непридатності, встановлені висновком експерта «Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №7330 від 28.08.2020, підтверджується в загальній сумі 2 476 717,12 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 апеляційну скаргу ТзДВ «Житлобуд-2» задоволено частково. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 змінено. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТзДВ «Житлобуд-2» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої майнової шкоди та збитків 2 471 198,00 грн.
Установивши факт наявності конструктивних недоліків будівництва будинку та причинно-наслідковий зв`язок між їх наявністю та заподіянням шкоди майну позивача, колегія суддів вважала обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність підстав для задоволення позову і зробила висновок про наявність підстав для відшкодування ТзДВ «Житлобуд-2» майнової шкоди позивачу в порядку, визначеному статтями 1209, 1210 ЦК України.
При цьому апеляційний суд не погодився з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування. 
Так, апеляційний суд зазначив, що згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 308 від 06.04.2023 вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок зволоження будівельних конструкцій та для усунення причин їх зволоження в нежитловому приміщенні цокольного поверху №18,19, 23,24 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на час складання цього висновку становить 1 660 398 грн.
Висновком судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023 підтверджено розмір упущеної вигоди разом з трьома відсотками річних за прострочення виконання грошового зобов`язання від суми збитків від упущеної вигоди та інфляційних витрат станом на 15.03.2023, внаслідок неможливості використання нежитлових приміщень №18,19,23,24 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 через їх непридатний стан в періоди непридатності, встановлені висновком експерта «Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №7330 від 28.08.2020 в загальній сумі 2476717,12 грн. у т.ч.: в частині визначення суми втраченої вигоди (недоотриманого прибутку) в сумі 1 604 864,80 грн.; в частині визначення розміру 3-х відсотків річних підтверджується в сумі 122 673,23 грн.; в частині визначення розміру інфляційних втрат підтверджується в сумі 749 179, 09 грн. 
При цьому, апеляційний суд зазначив, що відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
При уточненні позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача 3 375 645 грн витрат, які вона зробила та мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та 810 800 грн, доходів, які вона могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Визначаючи розмір заподіяної позивачу майнової шкоди, суд апеляційної інстанції у згаданій справі № 643/8996/17 виходив із наданих судовими експертами висновків у частині вартості ремонтних робіт та матеріалів, необхідних для відновлення порушеного права позивача, які відповідач у встановленому законом порядку не спростував; свій розрахунок понесених позивачем збитків не надав.
Апеляційний суд врахував висновки судової економічної експертизи та додаткової судової будівельно-технічної експертизи та прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування збитків на підставі даних висновків експертизи та у межах позовних вимог, а саме у сумі 2 471 198 грн (810 800 грн +1 660 398).
Постановою Верховного Суду від 19.04.2024 у справі № 643/8996/17 касаційну скаргу ТДВ «Житлобуд-2» залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 22.06.2023 залишено без змін.
Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 надала суду належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження факту наявності конструктивних недоліків будівництва будинку та причинно-наслідковий зв`язок між їх наявністю та заподіянням шкоди її майну, та вказав на наявність підстав для відшкодування на її користь майнової шкоди в порядку, визначеному ст.ст. 1209, 1210 ЦК України.
Також, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Як зазначає позивач, у попередній справі (справа № 643/8996/17) розмір упущеної вигоди було частково стягнуто в межах позовних вимог. Однак поданий і прийнятий судом висновок судово-економічної експертизи №307 від 28.04.2023, складений у межах тієї справи, містить повний розрахунок упущеної вигоди, зокрема й частину, яка не була предметом розгляду в попередній справі.
У зв`язку з чим, позивач звернулася з даним позовом до відповідача про стягнення залишку збитків у вигляді упущеної вигоди разом із трьома відсотками річних та інфляційними витратами станом на 15.03.2023 у розмірі 1 665 917,12 грн. (794 064,80 грн.- (частина упущеної вигоди, яка була підтверджена висновком експерта, але не була предметом розгляду у попередній справі) +122 673,23 грн. (розраховані експертом 3% річних) +749 179,09грн. (розраховані експертом інфляційні витрати) розрахунок якої підтверджено висновком судової економічної експертизи №307 від 28.04.2023 у справі №643/8996/17.
На підтвердження зазначених обставин позивач надала копію висновку судово-економічної експертизи №307 від 28.04.2023, оригінал якого було оглянуто під час дослідження матеріал справи.
У справі, що переглядається виник спір стосовно завдання збитків ОСОБА_1 .
За змістом позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачем як забудовником житлового будинку, в якому розташовані її приміщення, завдано їй шкоди (збитків), що полягають у постійному залитті належних позивачеві приміщень внаслідок допущених конструктивних недоліків будівництва.
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах (частина перша статті 1209 ЦК України).
Виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) звільняються від відшкодування шкоди, якщо вони доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або порушення потерпілим правил користування або зберігання товару, результатів робіт (послуг) (частина друга статті 1209 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару (абз. 1 частини першої статті 1210 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, робіт (послуг), підлягає відшкодуванню, якщо її завдано протягом встановленого строку служби (строку придатності) товару, результатів робіт (послуг), а якщо він не встановлений, - протягом десяти років з дня виготовлення товару, виконання роботи (надання послуги) (частина перша статті 1211 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що в інтересах охорони прав фізичних та юридичних осіб у рамках недоговірних зобов`язань з відшкодування шкоди передбачено механізм регулювання відносин, пов`язаних із відшкодуванням шкоди внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг);
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).
При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).
Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).
Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.
У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.
Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.
Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.
При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.
Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.
Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.
Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.
Тому справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішення порушення прав кредитора (позивача) не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З матеріалів справи вбачається, що в липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТДВ «Житлобуд-2» та постановою Харківського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у справі №643/8996/17 рішення Московського районного суду м.Харкова від 24 травня 2021 року змінено.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «Житлобуд-2» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої матеріальної шкоди та збитків 2471198 грн. витрати пов`язані з проведенням експертиз у суді апеляційної інстанції у сумі 22651,40 грн. 
В постанові зазначено, що при уточненні позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з Відповідача 3375645 грн витрат, які вона зробила та мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та 810 800 грн, доходів, які вона могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Визначаючи розмір заподіяної позивачу майнової шкоди, суд апеляційної інстанції виходить із наданих судовими експертами висновків у частині вартості ремонтних робіт та матеріалів, необхідних для відновлення порушеного права позивача, які відповідач у встановленому законом порядку не спростував; свій розрахунок понесених позивачем збитків не надав.
Тому, апеляційний суд враховує висновки судової економічної експертизи та додаткової судової будівельно-технічної експертизи та приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування збитків на підставі даних висновків експертизи та у межах позовних вимог у сумі 2471198 грн (810 800 грн +1 660 398 ).
Отже зазначений спір було вирішено, та порушене право ОСОБА_1 було поновлено.
Сторонами не заперечується, що зазначене рішення відповідачем було виконано.
Аналізуючи викладене, суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідно до статті 22 ЦК України упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Отже, для її відшкодування необхідним є доведення не лише формальної можливості отримання доходу, а й його реальності, обґрунтованості та визначеності розміру.
Як слідує з матеріалів справи, позивач обґрунтовує заявлений розмір упущеної вигоди виключно розрахунком, здійсненим експертом при проведенні судової економічної експертизи № 307 від 28.04.2023 року.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що вказаний розрахунок ґрунтується на обставинах справи та доказах (відповідних договорах) про завдання збитків за період часу, який вже були предметом розгляду у згаданій справі № 643/8996/17, за який позивачка вже отримала відповідне відшкодування згідно вищевказаних судових рішень. На підтвердження того, що позивачка могла отримати дохід поза межами того періоду часу, за який вже отримала відшкодування за наслідками розгляду згаданої справи №643/8996/17 , - позивачка всупереч свого процесуального обов`язку до суду першої інстанції не надала.
Отже вимоги позивачки у даній справі, яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції, обґрунтовуються лише тим доказом - висновком експерта по іншій справі №643/8996/17, та преюдиціальними обставинами, встановленими у постанові суду апеляційної інстанції у справі №643/8996/17, на підставі яких суд вже ухвалив своє рішення. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження розміру збитків матеріали справи не містять, позивач їх всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України до суду не надав.
Таким чином, всупереч вимог ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та не звернув уваги, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог про розмір збитків за період часу, які виходять поза межі преюдиціальних обставин, які були встановлені постановою суду апеляційної інстанції від 22 червня 2023 року у справі №643/8996/17 та вихідних даних, якими обґрунтовані висновки судової експертизи № 307 від 28.04.2023 року, а тому у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити. Наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалами справи. 
Оскільки суд першої інстанції ухвалив своє рішення при недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, суд безпідставно застосував норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржені рішення по суті спору та похідне від нього додаткове рішення суду, та ухвалює нове рішення – про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд – 2» задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Салтівського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2025 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» про відшкодування збитків відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 22710 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року.

Головуючий        В.Б. Яцина.

Судді колегії       Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.