Справа № 420/39068/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , за результатом розгляду якого позивачка просить суд:
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо обчислення та виплати померлому чоловіку позивачки, ОСОБА_2 , грошового забезпечення з 01.01.2018 року по 25.03.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" станом на 01 число 2018,2019,2020,2021,2022 року відповідно;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення померлого ОСОБА_2 з 01.01.2018 року по 25.03.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" станом на 01 число 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо не включення додаткової винагороди померлого ОСОБА_2 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, а також компенсацію щорічних та додаткових відпусток передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ;
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально- побутових питань за 2022 рік, а також компенсацію щорічних та додаткових відпусток передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з врахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року на підставі п.3 ч.1 ст.170 КАС України відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025 року апеляційну скаргу адвоката Оксютенко Марії Володимирівни – задоволено.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року – скасовано, а справу №420/39068/25 направлено для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду зі стадії відкриття провадження у справі.
05.01.2026 року адміністративна справа № 420/39068/25 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та передана судді Бжассо Н.В.
Ухвалою суду від 16.01.2026 року залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона як дружина загиблого ОСОБА_2 має право на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, а також, компенсацію щорічних та додаткових відпусток із врахуванням у її складі додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168, оскільки позивачу до 21.03.2022 року нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168. Також, позивачка вважає, що вона має право на перерахунок та виплату грошового забезпечення грошового забезпечення з 01.01.2018 року по 25.03.2022 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" станом на 01 число 2018,2019,2020,2021,2022 року відповідно, оскільки у вказаний період позивачу грошове забезпечення нараховувалось невірно.
Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить такі висновки.
ОСОБА_2 у період з 28.12.2016 по 24.02.2022 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу частини на підставі наказу № 28 від 23.03.2022 року.
ОСОБА_3 з 05.04.2014 року перебувла у шлюбі з ОСОБА_2 .
Згідно з свідоцтвом про смерть від 21.04.2022 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд встановив, що за час проходження ОСОБА_2 служби йому нараховувалось та виплачувалось грошового забезпечення.
Проте, на думку дружини померлого ОСОБА_2 , відповідачами нарахування та виплата грошового забезпечення її чоловіку під час проходження служби здійснювались не у повному обсязі.
Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Зокрема, ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
За правилом ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260). Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Постановою №704.
Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Відповідно п.2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3 розділу ХХХ Порядку 3 260 (в редакції, чинній станом на дату смерті позивача),у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Таким чином, Порядок № 260 передбачає виплату грошового забезпечення, яке належало військовослужбовцю за життя, проте не було ним отримано, та грошове забезпечення, право на яке виникло у військовослужбовця до дня загибелі.
Під "належним, але не отриманим" розуміється грошове забезпечення, яке було нараховано, тобто визначена конкретна сума до виплати, але не отримана військовослужбовцем у зв`язку із обставиною, у тому числі, його загибелі (смерті).
Грошове забезпечення, на яке у військовослужбовця виникло право за життя, означає, перш за все, відсутність спору щодо його нарахування або вирішення спору на користь військовослужбовця судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Тобто, виходячи з наведених вище норм законодавства, ОСОБА_1 , як дружина загиблого військовослужбовця, мала право на отримання недоотриманого ним грошового забезпечення за час проходження служби, яке мало бути і було виплачене їй в тому розмірі, в якому воно нараховувалось військовослужбовцю ОСОБА_2 .
При цьому, маючи і реалізувавши своє право на отримання невиплачених за життя сум грошового забезпечення ОСОБА_2 , позивачка права на перерахунок сум грошового забезпечення у зв`язку із незгодою щодо його складових немає, оскілки таке право належить виключно військовослужбовцю, який проходить службу на відповідній посаді і перебуває на грошовому забезпеченні у тій чи іншій ВЧ.
Перевірка правильності нарахування грошового забезпечення здійснюється судом за позовом військовослужбовця, який звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Особи, зазначені у розділі ХХХ Порядку № 260, у тому числі дружина померлого військовослужбовця, мають право тільки на безспірні суми грошового забезпечення.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений та підписаний судом 01.05.2026 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.