номер провадження справи 6/29/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 Справа № 908/673/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько О.А., 
за участю секретаря судового засідання Драковцевої В.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу № 908/673/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛТРАНС УКРАЇНА» (69084, м. Запоріжжя, вул. Кольорова, буд. 7)
до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)
про стягнення грошових коштів,
за участю представників сторін:
від позивача – Хілько А.В., ордер серії АР №1303659 від 03.03.2026;
від відповідача – Малахов М.Л., самопредставництво, витяг з ЄДР (в режимі відеоконференції).

Процесуальні дії по справі.
19.03.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вх. №836/08-07/26 (документ сформований в системі Електронний суд 18.03.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛТРАНС УКРАЇНА» до відповідача: Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення суми 8 177 700,61 грн, яка складається з: 4 827 732,66 грн заборгованість, 2 769 449,62 грн – інфляційні втрати та 580 518,33 грн – 3% річних.
До позовної заяви позивачем на підставі положень ст. ст. 80, 81 ГПК України додано клопотання про витребування доказів (вх. №6165/08-08/26 від 19.03.2026).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 19.03.2026, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/673/26 та визначено до розгляду судді Федько О.А.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/673/26, присвоєно справі номер провадження 6/29/26, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.04.2026 о/об 10 год. 45 хв.
Ухвалою суду від 21.04.2026 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14.05.2026 об 11 год. 00 хв. Витребувано у Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3) інформацію щодо включення до податкового кредиту Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ЄДРПОУ: 24584661) (код філії-01) сум податку за господарськими операціями з придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛТРАНС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 39380838) товарів з податком на додану вартість (за договором поставки товару №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021), податкові накладні за якими були зареєстровані в ЄРПН Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛТРАНС УКРАЇНА» за період з жовтня 2021 р. по грудень 2021 р. (включно) із зазначенням конкретних сум податкового кредиту, обсягу придбання, ІПН, ЄДРПОУ постачальника, покупця, періоду складання податкових накладних, дат подання податкових декларацій.
Ухвалою суду від 14.05.2026 підготовче засідання відкладено на 21.05.2026 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою від 21.05.2026 суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, закрити підготовче провадження у справі № 908/673/26 та призначити справу № 908/673/26 до судового розгляду по суті на 11.06.2026 об 11 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 11.06.2026 відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 18.06.2026 о 12 год. 00 хв.
У судовому засіданні 18.06.2026 судом в порядку ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення, роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В якості підстави для звернення з позовом позивач зазначив, що 27 липня 2021 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» було укладено Договір поставки товару №53-121 01-21-10495.
Стверджує, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачеві товар, який мав бути оплачений до 28.02.2022 р.: за видатковою накладною №98 від 27.10.2021р. на суму 61 884 грн. 90 коп.; видатковою накладною №93 від 27.10.2021р. на суму 3 015 868 грн. 56 коп.; за видатковою накладною №96 від 29.10.2021р. на суму 552 грн. 00 коп.; за видатковою накладною №101 від 04.11.2021р. на суму 356 400 грн. 00 коп.; за видатковою накладною №146 від 16.12.2021р. на суму 1 148 566 грн. 80 коп.; за видатковою накладною №181 від 30.12.2021р. на суму 244 460 грн. 40 коп. Втім, на дату звернення з позовом до суду заборгованість за поставлений товар в сумі 4 827 732,66 грн відповідачем не сплачена.
За порушення строків виконання грошового зобов`язання відповідачем, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення три проценти річних в сумі 580 518,33 грн та інфляційні втрати – 2 769 449,62 грн.
Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, позивач зазначає про понесення витрат на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 60 000,00 грн.
08.04.2026 від відповідача до суду надійшов відзив (вх. №7787/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд ЄСІКС 07.04.2026), за змістом якого відповідач заперечив проти позову. Посилаючись на п. 3.3 укладеного між сторонами договору зазначає, що оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (п. 3.3 Договору). 
Відповідач не заперечив виконання позивачем зобов`язання за Договором щодо поставки товару на суму 4 827 732,66 грн за такими видатковими накладними: №98 від 27.10.2021 на суму 61 884,90 грн; №93 від 27.10.2021 на суму 3 015 868,56 грн; №96 від 29.10.2021 на суму 552,00 грн; №101 від 04.11.2021 на суму 356 400,00 грн; №146 від 16.12.2021 на суму 1 148 566,80 грн; №181 від 30.12.2021 на суму 244 460,40 грн. 
Зауважує, що в повному обсязі товар поставлений 30.12.2021. Таким чином, з 31.12.2021 розпочався 60-денний строк для оплати вартості всього поставленого товару (без ПДВ) та скінчився, відповідно, 28.02.2022. Отже, 01.03.2022 розпочалося прострочення з боку Відповідача оплати вартості товару (без ПДВ) лише в розмірі 4 023 110,55 грн.
Зауважуючи, що строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ в Договорі не встановлений, вважає, що строк для оплати вартості поставленого товару (у розмірі ПДВ від суми поставки 4 827 732,66 грн – 804 622,11 грн) не настав.
Відповідач зазначив, що 23.12.2025 ним отримана претензія Позивача №2/10495 від 15.12.2025 (вхідний номер: 21-3841-юр від 23.12.2025) про сплату заборгованості за Договором в розмірі 8 078 087,38 грн (в тому числі, частини вартості товару в розмірі суми ПДВ – 804 622,11 грн) протягом 10 днів з дня отримання претензії. Відтак, з урахуванням приписів частини 2 ст. 530 ЦК України вважає, що частина вартості товару у розмірі суми ПДВ – 804 622,11 грн сплачується за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та в 10-ти денний строк з моменту отримання претензії про її сплату, тобто до 02.01.2026 (включно). З цих же підстав вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних збитків за період з 01.03.2022 по 03.03.2026 на суму ПДВ є безпідставним.
Відповідач стверджує, що частина товару, який був поставлений позивачем на виконання умов договору, був вироблений на території російської федерації. З огляду на обмеження, запроваджені державою, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», Відповідач не має законних підстав для розрахунків за Договором.
Відповідач заявив про сплив строку позовної давності за заявленими вимогами та просив застосувати наслідки спливу позовної давності.
Також зазначив про наявність обставин, які ускладнюють виконання відповідачем зобов`язання, зокрема, тимчасова окупація міста Енергодар. Звертає увагу, що втрата Відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання Відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які істотно ускладнюють своєчасне виконання зобов`язань. Так, неможливість Відповідачем сплатити кошти за спірним договором викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по-друге, доводить відсутність вини в діях Відповідача.
Щодо наведеного в позовній заяві орієнтовного розміру судових витрат відповідач заявив про невідповідність заявлених витрат на професійну правничу допомогу критеріям співмірності, реальності витрат та розумності їх розміру.
У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 08.04.2026 (вх. №7843/08-08/26, сформована в системі Електронний суд 08.04.2026) позивач зазначив, що відповідно до приписів п. 201.10 статті 201 ПК України зареєстрував податкові накладні, що підтверджується квитанцією про їх реєстрацію, які додані до позовної заяви. Зауважує, що позивачем виконано всі умови договору: і поставка товару, і реєстрація податкових накладних. 
На переконання позивача, умови договору, які визначають ціну (вартість) продукції, що підлягає сплаті покупцем за поставлену продукцію, не розділяють вартість самої продукції та суму ПДВ, що підлягає сплаті. Аналіз положень договору дає змоги дійти висновку, що сума податку на додану вартість, зазначена у п. 3.3. договору включається у загальну ціну товару, зазначену у п. 1.1. та у п. 3.1. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю товару. З цих підстав вважає необґрунтованими твердження відповідача про ненастання строку оплати суми ПДВ, включеного у вартість поставленого товару.
Позивач заперечив проти доводів відповідача про сплив позовної давності. Зауважив, що строк позовної давності був спочатку продовжений на період дії карантину, а потім зупинений на строк дії воєнного стану.
Щодо тверджень відповідача про постачання товару виробництва рф зазначив, що факт придбання позивачем товару у російського виробника не створює правової належності або контролю з боку держави-агресора. Вибір виробника здійснював сам відповідач, що підтверджується умовами договору. Відтак вважає, що мораторій, встановлений Постановою №187, не поширюється на спірні правовідносини.
14.04.2026 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №8256/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 13.04.2026), за змістом яких відповідач повторив доводи, викладені ним у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову повністю та зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу до мінімально можливого розміру, застосувати наслідки спливу позовної даності.
За змістом додаткових пояснень (вх. №10626/08-08/26, сформовані в системі Електронний суд 13.05.2025) відповідач зазначив, що позивачем не надано суду належним чином оформлених сторонами Договору видаткових накладних на товар №101 від 04.11.2021 на суму 356 400,00 грн, №146 від 16.12.2021 на суму 1 148 566,80 грн, №181 від 30.12.2021 на суму 244 460,40 грн, додані до позову документи (зазначені накладні), на підтвердження поставки товару не підписані Відповідачем та не містять жодних ознак оформленого документу, як доказу постачання товару. За вказаних обставин вважає, що відсутні підстави для встановлення факту прострочення оплати товару, відсутні підстави для твердження щодо прострочення оплати за поставлений товар, відсутня можливість встановлення дати поставки товару і, насамперед, відсутні докази самої поставки товару та належного виконання умов договору самим Позивачем. Уважає розрахунок Позивача неправильним та таким, що суперечить умовам Договору та чинному законодавству України.
Від позивача 14.05.2026 до суду надійшли додаткові пояснення (вх. №10629/08-08/26, сформовані в системі Електронний суд 13.05.2026), за змістом яких позивач зазначив, що матеріали справи містять акт звіряння взаєморозрахунків, підписаний уповноваженими представниками обох сторін без зауважень; довідку Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, якою підтверджується наявність заборгованості відповідача за спірним договором; належним чином зареєстровані податкові накладні за відповідними господарськими операціями, документи з перевізником, з яких вбачається, що товар постачався в місто Енергодар. Уважає, що в сукупності надані позивачем докази підтверджують факт поставки товару, прийняття товару відповідачем, наявність заборгованості за поставлений товар, дату здійснення поставки товару. 
Позивач звернув увагу, що відповідачем при подані відзиву на позов не заперечувався факт отримання товару.
У запереченнях на додаткові пояснення (вх. №11144/08-08/26 від 21.05.2026, сформовані в системі Електронний суд 20.05.2026, вх. 13301/08-08/26, сформовані в системі Електронний суд 17.06.2026) відповідач зауважив, що акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь - яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Довідку Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області також вважає неналежним доказом у цій справі, оскільки документів, які б підтверджували, або спростовували викладене в довідці, до зустрічної звірки не надано.
Відповідач наполягає, що податкові накладні за відсутності підтвердження включення їх відповідачем до податкового кредиту з податку на додану вартість не є належним доказом поставки товару за договором.
Стосовно доданих до позовної заяви товарно-транспортних накладних зауважив, що за видатковою накладною №101 від 04.11.2021 на суму 356 400,00 грн в матеріалах справи відсутня товарно-транспортна накладна, яка підтверджує перевезення товару; за видатковою накладною №146 від 16.12.2021 на суму 1 148 566,80 грн надана товарно-транспортна накладна №Р146 від 16.12.2021, яка не підписана вантажоодержувачем; за видатковою накладною №181 від 30.12.2021 на суму 244 460,40 грн надана товарно-транспортна накладна №Р181 від 30.12.2021, яка містить лише підпис без зазначення П.І.Б. та посади вантажоодержувача. Відтак уважає, що додані до позовної заяви товарно-транспортні накладні не є належним доказом поставки товару за договором.
В судовому засіданні 11.06.2026 позивач заявив клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. №12797/08-08/25 від 11.06.2026).
Обґрунтовуючи поважність причин неподання доказів, наданих до клопотання від 10.06.2026, представниця позивача зазначила, що необхідність подання цих доказів виникла виключно після отримання письмових пояснень відповідача від 13.05.2026, в яких він заперечив факт поставки товару позивачем за видатковими накладними, наявними в матеріалах справи.
Розглянувши таке клопотання суд виснував, що позивач не обґрунтував неможливість подання доказів у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього, а наведені ним причини не є поважними.
Тож, суд долучив клопотання з доданими до нього доказами до матеріалів справи та зазначив, що оцінка таким доказам буде надана судом відповідно до приписів ст.ст. 80, 86 ГПК України.
У судовому засіданні 18.06.2026 представниця позивача підтримала позов з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях, просила позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, запереченнях та письмових поясненнях, просив у позові відмовити повністю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛТРАНС УКРАЇНА» (постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» (покупець) 27.07.2021 укладений Договір поставки товару №53-121-01-21-10495 (далі – Договір).
Відповідно до Закону України № 2896-IX від 06.02.2023 «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1420 від 29 грудня 2023 року «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Згідно з пунктом 1 цієї Постанови утворено Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ЄДРПОУ 24584661). 
11.01.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відбулася реєстрація акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код ЄДРПОУ 24584661).
Згідно з пунктом 3 вказаної Постанови АТ «НАЕК «Енергоатом» є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства. Відокремлені підрозділи державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи товариства (філії, представництва). 
Таким чином, з 11.01.2024 Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» перетворено на філію «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з усіма правами та обов`язками попереднього відокремленого підрозділу.
Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити товар згідно коду ДК 021:2015-31710000-6 «Електронне обладнання» (комплектуючі до обладнання), перелік якого наведений у даному пункті, загальною вартістю з ПДВ 4 827 732,66 грн. 
Згідно з пунктом 1.2. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.10.2021) строк поставки товару визначений серпень – жовтень 2021 р. (поз. 1- 25, 29, 31, 33-40, 43), грудень 2021 року (поз. 26-28, 30, 32, 41, 42). 
Пунктом 3.2 та 3.3 Договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного у пункті 1.1, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).
Відповідно до пункту 4.1. Договору поставка товару відбувається на умовах DDP м. Енергодар. Вантажоотримувач: ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» склад №4, вул. Промислова, 133, м. Енергодар, Запорізька область. 
Позивач здійснив поставку продукції відповідачеві протягом жовтня - грудня 2021 року кількома партіями на загальну суму 4827732,66 грн згідно наступних видаткових накладних: №93 від 27.10.2021р. на суму 3015868,56 грн; №98 від 27.10.2021р. на суму 61884,90 грн; №96 від 29.10.2021р. на суму 552,00 грн; № 101 від 04.11.2021р. на суму 356 400,00 грн; №146 від 16.12.2021р. на суму 1148566,80 грн; №181 від 30.12.2021р. на суму 244 460,40 коп.
На виконання вимог пункту 4.4. Договору поставки Позивач зареєстрував наступні податкові накладні: дата складання 27.10.2021 № 17 – сума 3015868,56 грн, з них сума ПДВ – 502644,76 грн, дата складання 27.10.2021 № 32 – сума 61884,90 грн, з них сума ПДВ – 10314,15 грн; дата складання 29.10.2021 № 35 – сума 552,00 грн, з них сума ПДВ – 92,00 грн; дата складання 04.11.2021 № 5 – сума 356400,00 грн, з них сума ПДВ – 59400,00 грн; дата складання 16.12.2021 № 37 – сума 1148566,80 грн, з них сума ПДВ – 191427,80 грн; дата складання 30.12.2021 №76 – сума 244460,40 грн, з них сума ПДВ – 40743,40 грн.
Відповідач не здійснив оплату товару, отриманого за зазначеними вище видатковими накладними на суму 4 827 732,66 грн у строк, встановлений договором.
Між ТОВ «ЕЛТРАНС Україна» та АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» був підписаний Акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2021 – 20.11.2025, в якому відповідачем відображена кредиторська заборгованість за договором поставки №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021 в сумі 4 827 732,66 грн.
16 грудня 2025 року Позивач направив на адресу Відповідача Претензію від 15.12.2025 про погашення заборгованості за поставлений за договором №53-121-01-21-10495 товар, оплату трьох процентів річних та інфляційних втрат в загальній сумі 8 078 087,38 грн. 
У відповіді на претензію від 21.01.2026 №21-522/28-вих відповідач зазначив про неможливість задоволення претензійних вимог до припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Станом на момент звернення з позовом до суду відповідач суму заборгованості за поставлений позивачем товар не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Між сторонами виникли господарські правовідносини на підставі договору поставки товару № 53-121-01-21-10495 від 27.07.2021.
Згідно зі статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Як установлено судом, позивачем поставлено відповідачеві товар протягом жовтня - грудня 2021 року кількома партіями на загальну суму 4 827 732,66 грн згідно з видатковими накладними: №93 від 27.10.2021р. на суму 3 015 868,56 грн; №98 від 27.10.2021р. на суму 61884,90 грн; №96 від 29.10.2021р. на суму 552,00 грн; № 101 від 04.11.2021р. на суму 356 400,00 грн; №146 від 16.12.2021р. на суму 1 148 566,80 грн; №181 від 30.12.2021р. на суму 244 460,40 коп.
В матеріалах справи наявні копії видаткових накладних №93 від 27.10.2021р. на суму 3 015 868,56 грн; №98 від 27.10.2021р. на суму 61884,90 грн; №96 від 29.10.2021р. на суму 552,00 грн, підписані представниками позивача та відповідача.
Видаткові накладні № 101 від 04.11.2021р. на суму 356 400,00 грн; №146 від 16.12.2021р. на суму 1 148 566,80 грн; №181 від 30.12.2021р. на суму 244 460,40 грн підписані лише з боку позивача.
Позивач зареєстрував податкові накладні за всіма поставками товару за вказаними вище видатковими накладними, в тому числі тими, які не підписані з боку відповідача: дата складання 27.10.2021 № 17 – сума 3015868,56 грн, з них сума ПДВ – 502644,76 грн, дата складання 27.10.2021 № 32 – сума 61884,90 грн, з них сума ПДВ – 10314,15 грн; дата складання 29.10.2021 № 35 – сума 552,00 грн, з них сума ПДВ – 92,00 грн; дата складання 04.11.2021 № 5 – сума 356400,00 грн, з них сума ПДВ – 59400,00 грн; дата складання 16.12.2021 № 37 – сума 1 148 566,80 грн, з них сума ПДВ – 191 427,80 грн; дата складання 30.12.2021 №76 – сума 244460,40 грн, з них сума ПДВ – 40743,40 грн.
Факт реєстрації позивачем таких податкових накладних підтверджується копіями податкових накладних, наданих позивачем до позову, а також реєстром податкових накладних з податку на додану вартість, наданим Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (т. 1 арк. спр. 161 - 165).
Також в матеріалах справи містяться копії товарно-транспортних накладних: № Р146 від 16.12.2021 року; №Р181 від 30.12.2021, які підтверджують переміщення товару, зазначеного у видаткових накладних №146 від 16.12.2021 та №181 від 30.12.2021 р., на склад відповідача – за адресою м. Енергодар, вул. Промислова, 133, який зазначено у п. 4.1 договору, укладеного між сторонами спору.
Відповідно до абз. 26, 27 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 20.02.1998 за № 128/2568, товарно-транспортна документація – комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна – єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; вона є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами. 
Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Документи, передбачені Правилами № 363, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. 
Касаційний адміністративний суд в постанові від 05.05.2023 в справі № 1340/5998/18 висловив позицію, що хоча товарно-транспортна накладна не є первинним документом, коли спір стосується встановлення реальності господарської операції, її наявність та належне оформлення є належним доказом переміщення товару, враховуючи, що перевезення є одним з етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.
Відповідач у відзиві на позов, який поданий до суду 07.04.2026, не заперечував факт поставки позивачем товару за видатковими накладними №98 від 27.10.2021 на суму 61 884,90 грн; №93 від 27.10.2021 на суму 3 015 868,56 грн; №96 від 29.10.2021 на суму 552,00 грн; №101 від 04.11.2021 на суму 356 400,00 грн; №146 від 16.12.2021 на суму 1 148 566,80 грн; №181 від 30.12.2021 на суму 244 460,40 грн. При цьому зазначив, що в повному обсязі товар поставлений 30.12.2021.
У письмових поясненнях від 13.05.2026 відповідач наголосив, що позивачем не надано суду належним чином оформлених сторонами Договору видаткових накладних на товар №101 від 04.11.2021 на суму 356 400,00 грн, №146 від 16.12.2021 на суму 1 148 566,80 грн, №181 від 30.12.2021 на суму 244 460,40 грн, додані до позову документи (зазначені накладні), на підтвердження поставки товару не підписані Відповідачем та не містять жодних ознак оформленого документу, як доказу постачання товару. За вказаних обставин уважає відсутніми докази поставки товару та належного виконання умов договору самим Позивачем.
Оцінюючи доводи представника відповідача в цій частині суд зазначає таке.
Коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18, постанова Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21).
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Складовими цього принципу є, зокрема, заборона суперечливої поведінки. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Вказаний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).
Як установлено судом, відповідач у відповідь на звернення позивача щодо погашення заборгованості за договором №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021 не заперечив наявність заборгованості перед позивачем за зазначеним договором в сумі 4 827 732,66 грн зазначивши, що питання її погашення будуть розглянуті АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» після припинення воєнного стану в Україні.
Отже, відповідач під час досудового врегулювання спору не заперечував факт поставки товару позивачем відповідачеві відповідно до умов договору №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021. Так само не заперечувалась сума заборгованості за поставлений товар в розмірі 4 827 732,66 грн. 
До того ж, факт наявності заборгованості відповідача в сумі 4 827 732,66 грн останній підтвердив шляхом підписання Акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 20.11.2025.
При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та, в окремих випадках, - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.
Докази, надані позивачем з клопотанням про долучення доказів від 10.06.2026 (т. 2 арк. спр. 8 - 50), суд не приймає до розгляду з огляду на таке.
За приписами ч.1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).
Так, сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Відповідно до ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Процесуальний закон указує, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів ( ч.5 ст. 80 Кодексу).
Отже, сторонам надано можливість подання доказів не разом з поданням першої заяви по суті справи, проте враховуючи вимоги процесуального законодавства такі докази повинні бути надані під час здійснення підготовчого провадження у справі.
Суд ураховує, що заперечення відповідача, як зазначає позивач, щодо поставки товару за видатковими накладними, наданими до позовної заяви, викладені у письмових поясненнях від 13.05.2025. Суд у підготовчому засіданні 21.05.2026 з`ясовував питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України. При цьому, представниця позивача зазначила, що позивачем подано всі докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Частина 1 ст. 207 ГПК України передбачає можливість подання до суду заяв та клопотань, які з поважних причин не були заявлені під час підготовчого провадження.
Ураховуючи наведене суд виснує, що позивач не обґрунтував неможливість їх подання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього, а наведені ним причини не є поважними.
З огляду на наведене, керуючись частиною 8 ст. 80 ГПК України, суд не приймає до розгляду такі докази, подані до суду 10.06.2026 на стадії розгляду справи по суті.
Оцінюючи докази, надані Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (лист від 06.05.2026 вих. №798/5/31-00-04-01-01-05) на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2026 суд зазначає, що з наданого суду реєстру включених сум податкового кредиту по періодам включення до податкових декларацій з податку на додану вартість (т. 1 арк. спр. 166 - 167), не видається можливим встановити обставини щодо віднесення відповідачем сум ПДВ до складу податкового кредиту за податковими накладними, що зареєстровані ТОВ «ЕЛТРАНС УКРАЇНИ»: дата складання 27.10.2021 № 17 – сума 3015868,56 грн, з них сума ПДВ – 502644,76 грн, дата складання 27.10.2021 № 32 – сума 61884,90 грн, з них сума ПДВ – 10314,15 грн; дата складання 29.10.2021 № 35 – сума 552,00 грн, з них сума ПДВ – 92,00 грн; дата складання 04.11.2021 № 5 – сума 356400,00 грн, з них сума ПДВ – 59400,00 грн; дата складання 16.12.2021 № 37 – сума 1 148 566,80 грн, з них сума ПДВ – 191 427,80 грн; дата складання 30.12.2021 №76 – сума 244460,40 грн, з них сума ПДВ – 40743,40 грн. 
Форма податкової декларації з податку на додану вартість затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21.
Так, згідно з пунктом 4 розділу V такого наказу, до Розділу II «Податковий кредит» (рядки 10, 11 та 13 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість (рядки 10.1, 10.2 та 10.3) або без податку на додану вартість (рядок 10.4) товарів / послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів (рядки 11.1, 11.2, 11.3 та 11.4), отриманих на митній території України від нерезидента послуг (рядки 13.1 та 13.2).
При заповненні рядків 10.1, 10.2 та/або 10.3 обов`язковим є подання (Д1) (додаток 1), що заповнюється в розрізі контрагентів.
Отже, порядок заповнення податкової декларації з податку на додану вартість не передбачає внесення платником податку даних стосовно кожної окремої податкової декларації, зареєстрованої його контрагентом, оскільки інформація щодо податкового кредиту відображається у такій декларації в загальній сумі податку на додану вартість по відповідному контрагенту зі зазначенням податкових періодів.
При цьому, як вбачається з пояснень відповідача, останній визначає дату виникнення податкових зобов`язань з ПДВ на дату виникнення права на податковий кредит з ПДВ за касовим методом.
Відповідно до пп. 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 розділу І ПКУ касовий метод для цілей оподаткування ПДВ – метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на рахунки платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, на електронний гаманець у емітента електронних грошей та/або на рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у касу платника податків або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з рахунків платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, з електронних гаманців у емітента електронних грошей та/або з рахунків в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, дата видачі з каси платника податків або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг). 
Отже, за поясненнями відповідача, суми ПДВ по податковим накладним №17 від 27.10.2021 в розмірі 502 644,76 грн, №32 від 27.10.2021 в розмірі 10 314,15 грн, №35 від 29.10.2021 в розмірі 92,00 грн, №5 від 04.11.2021 в розмірі 59 400,00 грн, №37 від 16.12.2021 на суму 191 427,80 грн, №76 від 30.12.2021 на суму 40 743,40 грн до складу податкового кредиту АТ «НАЕК «Енергоатом» не включено, оскільки грошові кошти в сумі, зазначеній у видаткових накладних, відповідачем не сплачені.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази відповідно до ст. 86 ГПК України, зокрема, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, листування між сторонами щодо предмета спору, акт звірки взаємних розрахунків у їхній сукупності, суд дійшов висновку про доведення позивачем факту поставки товару відповідачеві відповідно до умов договору №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021 на загальну суму 4 827 732,66 грн.
Відповідач доказів оплати поставленого позивачем товару суду не надав. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Згідно з частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами договору (п.п. 3.2 та 3.3) сторони визначили умови та порядок оплати, а саме оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного у пункті 1.1. Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).
Доводи відповідача, що умовами Договору сторони не визначили строк оплати ПДВ з вартості поставленого товару, судом відхиляються як необґрунтовані з огляду на таке.
Оскільки сторонами визначено у розділі 3 договору, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, встановлений у п. 3.2 розділу 3 Договору, строк оплати за товар визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі суми ПДВ.
Пункти 3.2 та 3.3 договору в сукупності визначають обов`язок позивача (постачальника) зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, а оплата суми ПДВ має бути здійснена Покупцем протягом визначеного сторонами строку (60 календарних днів з дати поставки всього обсягу товару, передбаченого в п. 1.1 Договору).
Зміст п. 3.3 Договору № 53-121-01-21-10495 щодо оплати Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації Постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках та порядку, є лише умовою здійснення такої оплати, а не строком оплати, відтак не змінює строку щодо оплати повної вартості товару, в тому числі суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.
З матеріалів справи вбачається, що позивач дотримався обов`язку щодо складання податкових накладних за кожним фактом поставки товару, а саме склав та зареєстрував наступні податкові накладні: дата складання 27.10.2021 № 17 – сума 3015868,56 грн, з них сума ПДВ – 502644,76 грн, дата складання 27.10.2021 № 32 – сума 61884,90 грн, з них сума ПДВ – 10314,15 грн; дата складання 29.10.2021 № 35 – сума 552,00 грн, з них сума ПДВ – 92,00 грн; дата складання 04.11.2021 № 5 – сума 356400,00 грн, з них сума ПДВ – 59400,00 грн; дата складання 16.12.2021 № 37 – сума 1 148 566,80 грн, з них сума ПДВ – 191 427,80 грн; дата складання 30.12.2021 №76 – сума 244460,40 грн, з них сума ПДВ – 40743,40 грн. 
Отже, в межах визначеного пунктом 3.2 договору строку оплати позивач зареєстрував податкові накладні на суми поставленого товару з ПДВ.
При цьому суд ураховує, що відповідно до абз. 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Відповідно до абз. 3 п. 18 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2020, квитанція про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування, щодо яких прийнято рішення про їх реєстрацію, одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.
Згідно з п. 25 вказаного Порядку платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування.
Отже, відповідно до чинних правил надсилання зареєстрованої податкової накладної контрагенту здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення.
Оскільки на дату настання строку оплати товару податкові накладні вже були виписані та зареєстровані позивачем, у відповідача були наявні підстави для оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ.
Ураховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача про ненастання строку оплати товару в частині суми податку на додану вартість в розмірі 804622,11 грн.
Щодо доводів відповідача про наявність законодавчих обмежень на здійснення оплати товару, виробником якого є російська федерація, передбачених Постановою КМУ №187 від 03.03.2022, суд зазначає таке.
Постановою КМУ № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» встановлений мораторій (заборона), зокрема, на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):
громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;
юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;
юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації;
юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті (підпункт 1 пункту 1 Постанови).
З аналізу такої постанови вбачається, що законодавець не встановив заборону здійснювати оплату поставленого позивачем товару виробництва рф. Відтак, визначений постановою №187 від 03.03.2022 мораторій на виконання грошових зобов`язань не поширюється на спірні правовідносини у даній справі. 
Оскільки повний обсяг товару Відповідач отримав від Позивача 30.12.2021, відповідно умов п. 3.2 договору останнім днем розрахунку є 28.02.2022.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем порушено строки здійснення оплати за поставлений товар, оскільки сума заборгованості за поставлений товар станом на 01.03.2022 не була сплачена відповідачем. 
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений ним товар станом на час прийняття рішення не погашена, суд вважає доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 4 827 732,66 грн.
Стосовно посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин (військова агресія російської федерації проти України, введення в Україні воєнного стану) як на неможливість виконання грошових зобов`язань за Договором суд зауважує наступне.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений та діє на час винесення судового рішення.
Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
При цьому форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання, а звільняє виключно від відповідальності за невиконання зобов`язання (неустойка у формі штрафу та пені, відшкодування збитків).
Отже, суд введений в Україні воєнний стан та тимчасова окупація країною-агресором частини території Запорізької області не звільняє відповідача від виконання обов`язку оплатити поставлений товар.
Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. 
Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, в тому числі, сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого товару доведений.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності порушення відповідачем грошового зобов`язання та наявності правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З огляду на те, що відповідачем належним чином не виконано його грошове зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.
Згідно з наданими позивачем розрахунками, 3% річних нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання за період прострочення з 01.03.2022 по 03.03.2026, а інфляційні втрати - з березня 2022 р. по січень 2026 р.
Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про правильність здійснених позивачем розрахунків.
Позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд задовольняє повністю.
Доводи відповідача про сплив позовної давності за заявленими вимогами та застосування наслідків спливу позовної давності господарський суд не вважає слушними з огляду на таке.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Отже, за вимогами про стягнення основного боргу та компенсаційних санкцій строк позовної давності становить три роки.
Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту:
« 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У подальшому, Законом від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності 17.03.2022) «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК були доповнені п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Отже, і у п.12, і у п.19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК йшлося саме про продовження позовної давності.
Натомість Законом від 08.11.2023 №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (набрав чинності 30.01.2024) п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України був викладений в новій редакції, а саме: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Тобто, порядок обчислення позовної давності був змінений з «продовження на строк дії воєнного стану» на «зупинення на строк дії такого стану».
Карантин був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 (постанова Кабінету міністрів України від 27.06.2023 № 651).
Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені з 02.04.2020, а у подальшому з 30.01.2024 зупинені на строк дії воєнного стану.
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключений на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025.
З огляду на викладене, перебіг позовної давності щодо визнаних судом у цій справі обґрунтованими позовних вимог про стягнення основного боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат був продовженим з моменту виникнення у позивача права вимоги - з 01.03.2022, а з 30.01.2024 по 04.09.2025 р. - зупиненим.
Позивач звернувся з позовом до суду 18.03.2026 р. З огляду на викладене, поданий ТОВ «ЕЛТРАНС УКРАЇНА» позов є таким, що пред`явлений в межах позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 ЦК.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач заявлені позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростував, доказів своєчасної оплати поставленого позивачем товару суду не надав.
Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки товару №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021р. в сумі 4 827 732,66 грн, інфляційних втрат в сумі 2 769 449,62 грн та трьох процентів річних в сумі 580 518,33 грн.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні 18.06.2026 до закінчення судових дебатів у справі зробив заяву про подання ним доказів щодо розміру судових витрат згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Також суд констатує наявність підстав для повернення позивачеві з Державного бюджету України суми зайво сплаченого судового збору в розмірі 3328,00 грн.
Так, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 98132,41 грн та за подання заяви про витребування доказів - 3328,00 грн, платіжна інструкція від 18.03.2026 №3399.
Частиною 2 ст. 4 закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до господарського суду: заяви про забезпечення доказів або позову сплачується судовий збір в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Витребування доказів (ст. 81 ГПК України) - це отримання судом доказів, які сторона не може здобути самостійно для підтвердження своєї позиції. Забезпечення доказів (ст. 110 ГПК України) - це термінові заходи для фіксації або вилучення доказів, які можуть бути втрачені або знищені у майбутньому. 
Законом України «Про судовий збір» передбачено необхідність сплати судового збору саме за подання заяви про забезпечення доказів.
Позивачем разом з позовом була подана заява про витребування доказів, яка була розглянута судом в порядку ст. 81 ГПК України.
Отже, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено законом.
Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (стаття 7 Закону України «Про судовий збір»).
Відтак, сума зайво сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3328,00 грн (платіжна інструкція від 18.03.2026 №3399) підлягає поверненню позивачеві за наявності відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (69084, м. Запоріжжя, вул. Кольорова, буд. 7, ідентифікаційний код 39380838), заборгованість за Договором поставки товару №53-121-01-21-10495 від 27.07.2021р. в сумі 4 827 732,66 грн (чотири мільйона вісімсот двадцять сім тисяч сімсот тридцять дві гривні 66 коп.), інфляційні втрати в сумі 2 769 449,62 грн (два мільйона сімсот шістдесят дев`ять тисяч чотириста сорок дев`ять гривень 62 коп.), три проценти річних в сумі 580 518,33 (п`ятсот вісімдесят тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 33 коп.), судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 98132,41 грн (дев`яносто вісім тисяч сто тридцять дві гривні 41 коп).
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано -25.06.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько