Справа № 420/35900/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянув у письмовому спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом , ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.08.2025 № 241670072087 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 15.01.1984 по 20.12.1994 та призначити йому пенсію відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 07.08.2025. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач вважає безпідставною відмовою відповідача в зарахуванні до його страхового стажу спірного періоду роботи та відповідно протиправною відмову у призначенні пенсії. 
Так, позивач стверджує, що у нього наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії. Відповідач, відмовляючи у зарахуванні періоду роботи позивача з 15.01.1984 по 20.12.1994, який становить 10 років 11 місяців і 5 днів, діяв неправомірно. 
При цьому позивач посилається на те, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки у відповідності до вимог чинного законодавства покладається саме на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому, наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача, як нечіткий, нечитабельний або відсутній відтиск печатки, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, що явно є неспівмірним з наслідками у вигляді неотримання пенсійного забезпечення. Позивач вважає, що, вказуючи на неналежність оформлення записів у трудовій книжці, відповідач відповідно до своїх публічно-владних повноважень мав самостійно витребувати необхідні документи. 

(б) Позиція відповідача

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що при первинному зверненні позивача запис у трудовій книжці про звільнення не був завірений печаткою, а при повторному зверненні поставлена чітка печатка. Через вказану обставину, відповідач вважає, що були допущені порушення у трудовій книжці під час її ведення, які стали законною причиною для відмови у зарахуванні стажу роботи з 15.01.1984 по 20.12.1994. 

ІІІ. Процесуальні дії у справі

27.10.2025 суд ухвалив відкрити спрощене позовне провадження без виклику учасників справи та витребував копії матеріалів пенсійної справи позивача. 

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується його паспортом НОМЕР_1 , виданим 14.04.2009 Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області.
За призначенням пенсії Позивач звернувся 07.08.2025 у віці 61 рік 4 місяці, що підтверджується відповідною заявою.
14.08.2025 рішенням № 241670072087 відповідач відмовив у призначенні пенсії .
У спірному рішенні відповідач зазначив, що ним визнається страховий стаж Позивача у розмірі 16 років 03 місяці 09 днів про що вказано у рішенні від 14.08.2025 № 241670072087.
Відповідач як на підставу відмови, зазначив у рішенні про те, що при первинному зверненні 01.08.2024 запис про звільнення не був завірений печаткою, а при повторному зверненні печатка проставлена що потребує перевірки. Таким чином, відповідач не зарахував до стажу роботи позивача період з 15.01.1984 по 20.12.1994 в Запорізькому спеціалізованому управлінні № 462. 
Суд встановив, що згідно із записами № 1-6 трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 15.01.1984 був прийнятий на роботу в Запорізьке спеціалізоване управління № 462 монтажником зв`язку 3 розряду, з 20.12.1994 позивач звільнений за власним бажанням. Вказаний запис завірений печаткою підприємства.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також
проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. 
Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.
Згідно зі статтею 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії мають, серед інших, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/ або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідним законодавством, що діяло раніше, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон України № 1788), згідно із ст. 56 якого до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, а згідно із ст. 62 № 1788 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, в редакції, що діяла на момент звернення за призначенням пенсії (далі - Порядок) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності).
Згідно із п. 3.3. Порядку Орган, що призначає пенсію, надає:роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Крім того, відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV, територіальні органи Пенсійного фонду України мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки у порядку, передбаченому законом.
Тобто, вказуючи на неналежне оформлення записів в трудовій книжці, саме відповідач мав витребовувати додатково потрібні документи.
Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а викладено релевантні правові висновки, згідно із якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення; здійснений неналежним чином запис у трудовій книжці не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення; працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
У постанові від 20.01.2021 у справі № 588/647/17, Верховний Суд сформулював висновок про те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Крім того, згідно з ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Звертаючись до обставин цієї справи, суд встановив, що в трудовій книжці позивача згідно із записами № 1-6 зазначено, що позивач з 15.01.1984 був прийнятий на роботу в Запорізьке спеціалізоване управління № 462 монтажником зв`язку 3 розряду, з 20.12.1994 позивач звільнений за власним бажанням. Вказаний запис завірений печаткою підприємства. Тобто трудова книжка містить конкретний запис про спірний період роботи позивача із зазначенням наказів про прийняття та звільнення, номерів та дат. Вказаний запис скріплений печаткою підприємства, що не потребує встановлення на підставі інших документів.
Зазначаючи у відмові в призначенні пенсії про необхідність здійснення перевірки щодо спірного періоду роботи позивача, відповідач ні у спірному рішенні , ні у відзиві на позов не зазначив про яку саме перевірку йдеться, чи розпочата вона, яким чином відповідач її здійснює, протягом якого часу. Також нелогічним є здійснення перевірки пенсійним органом після того, коли він вже здійснив розгляд заяви позивача, за результатами якого відмовив у призначенні пенсії. 
Таким чином, відповідач, відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 15.01.1984 по 20.12.1994, порушив вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд погоджується з аргументами позивача, що за умови зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи з 15.01.1984 по 20.12.1994, який складає 10 років 11 місяців і 5 днів, загальний страховий стаж позивача складатиме (разом із вже зарахованими Відповідачем 16 роками 01 місяцем 09 днями) 27 років 14 днів, тобто стаж достатній для призначення пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058.
Таким чином, суд робить висновок про безпідставність та протиправність відмови відповідача у зарахуванні спірного стажу та призначенні пенсії.
Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права у спірних правовідносинах, суд має виходити з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень проголошеного у ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.
Незарахування спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу суперечить принципу правової визначеності, який є одним з елементів верховенства права та згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
У постанові від 23.12.2021 у справі N 480/4737/19 Верховний Суд зазначив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.
У справі № 580/1617/19 Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
На підставі викладеного, суд робить висновок про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 

VI. Судові витрати

Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ч. 2 ст. ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 XII (далі - Закон № 3551-XII) та на підставі пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.08.2025 № 241670072087 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській (ЄДРПОУ 20987385; м.Одеса, вул Канатна,83)області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) період його роботи з 15.01.1984 по 20.12.1994 та призначити йому пенсію відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 07.08.2025. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО