ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 378/229/26 Суддя (судді) першої інстанції: Гуртовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
Судді-доповідача: Терези Ю.О.,
Суддів: Аліменка В.О., Златіна С.В.,

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17.04.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи,
ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач), у якому просив:
- скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6450760 від 02.01.2026, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП;
- закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 17.04.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, за яке накладено адміністративне стягнення, а саме: ненадання Позивачем на вимогу працівника поліції посвідчення водія.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17.04.2026 і закрити провадження у справі № 378/229/26 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) через відсутність у діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, а саме: 
- у діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки без доказів порушення Позивачем правил дорожнього руху поліцейський не мав права вимагати у Позивача документи;
- в основу рішення суду першої інстанції покладено неналежні докази;
- факт керування Позивачем транспортним засобом не доведено.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим з урахуванням і об`єктивною оцінкою всіх доказів, з`ясуванням всіх фактичних обставин, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

29.04.2026 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали справи № 378/229/26 із Ставищенського районного суду Київської області.
Після надходження матеріалів справи № 378/229/26 до Шостого апеляційного адміністративного суду справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, 02.01.2026 року поліцейський 1 взводу 2 роти 2 батальйону підрозділу патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Оверчук Владислав Олександрович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6450760 (далі - Постанова). 
У Постанові зазначено, що 02.01.2026, о 18 год. 36 хв., в селищі Ставище по вул. Цимбала Сергія, 113 Білоцерківського району Київської області водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції не надав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Наведені обставини сторонами не оспорені.
Вказані дії Позивача кваліфіковано працівником поліції як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Додатково судом апеляційної інстанції у судовому засіданні допитано Поліцейського 1 взводу 2 роти 2 батальйону полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції - Оверчука Владислава Олександровича, як свідка, який підтвердив обставини накладення на позивача адміністративного стягнення.
Не погодившись з Постановою, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Нормативне регулювання спірних правовідносин на момент їх виникнення

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 , Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію України» передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Отже, відеозаписи відеореєстратора, встановленого на службовому транспортному засобі працівників поліції, а також відеозаписи з бодікамери поліцейського, є такими, що створені в процесі реалізації поліцейськими своїх повноважень, у порядку і у спосіб, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію України».
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; 
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);
ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
Отже, пред`явлення на вимогу працівника поліції документів, передбачених 2.1 ПДР України, у тому числі посвідчення водія, є безумовним обов`язком водія.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, на підставі якої Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінка висновків суду першої інстанції і доводів учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, при вирішенні справи колегія суддів виходить з такого.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення і обґрунтував свій висновок такими доводами.
На підтвердження вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України, Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано відеозаписи з нагрудної бодікамери поліцейських та відеореєстратора (а.с. 33), при дослідженні яких в судовому засіданні встановлено, що Позивач 02.01.2026, о 18 год. 38 хв., в селищі Ставище по вул. Сергія Цимбала, 113 керував транспортним засобом марки "АУДІ 100", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та під`їхавши до магазину, вийшов з автомобіля з місця водія. Факт руху і зупинки транспортного засобу зафіксований на відеореєстратор службового транспортного засобу. З відеофайлу clip-0, зокрема 18 год. 44 хв. вбачається, що на репліку поліцейського, Позивач відповів, що він (Позивач) їхав. Неодноразові вимоги працівника поліції надати посвідчення водія, Позивачем було проігноровано.
Твердження Позивача, що він не керував транспортним засобом, суд першої інстанції визнав необґрунтованим, оскільки такі доводи спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом.
За результатами дослідження обставин і матеріалів справи суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем не було доведено свою невинуватість у вчиненні правопорушення, у той час як Відповідачем надано вичерпні, переконливі та належні докази винуватості Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке до Позивача застосовано адміністративне стягнення.
Колегія суддів, дослідивши обставини і матеріали справи, не погоджується з вказаними доводами суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги і заперечення проти таких доводів, наведені Відповідачем, колегія суддів виходить з такого.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, обґрунтовуючи таке твердження наступними обставинами.

1. В апеляційній скарзі Позивач стверджує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки без доказів порушення Позивачем правил дорожнього руху поліцейський не мав права вимагати у Позивача документи.

Колегія суддів наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги, що поліцейський не мав права вимагати у Позивача документи, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та спростовуються обов`язком водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі № 127/19283/17, притягнення особи до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факти невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно з відеозаписом бодікамери 476289 позивач не пред`явив на місці зупинки транспортного засобу посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом.
Отже, позивачем не дотримано вказаних вимог законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що без доказів порушення Позивачем правил дорожнього руху поліцейський не мав права вимагати у Позивача документи, є безпідставними.

2. В апеляційній скарзі Позивач стверджує, що відеозаписи, покладені в основу рішення суду першої інстанції, не є належними, допустимими та достатніми доказами вини Позивача.

За твердженням Позивача, жоден з відеозаписів не містить безперервної фіксації події, що виключає можливість формування беззаперечного висновку про наявність події та складу адміністративного правопорушення. 
Також, на думку Позивача, відеозаписи не містять належних і допустимих доказів того, що саме Позивач керував транспортним засобом, транспортний засіб, зафіксований у русі, належить Позивачу, транспортний засіб, який рухався, та транспортний засіб, біля якого перебував Позивач, є одним і тим самим об`єктом.
Дослідивши долучені до матеріалів справи відеозаписи, колегія суддів звертає увагу на таке.
На відрізку відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля з 18:38:36 до 18:38:38 зафіксовано автомобіль, який розпочинає маневр повороту і паркування. При цьому на відеозапису відсутні інші автомобілі, які рухаються назустріч автомобілю, на якому встановлено відеореєстратор. 
З 18:38:39 до 18:38:46 автомобіль, що здійснював поворот і паркування, зникає з поля зору відеореєстратора, проте відеореєстратор продовжує фіксування дороги, у тому числі відсутність руху дорогою будь-яких транспортних засобів.
Після розвороту автомобіля, на якому встановлено відеореєстратор, запис є безперервним до моменту наближення до автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 .
На запису відеореєстратора (відрізок з 18:38:52 до 18:38:53) зафіксовано, що двигун автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 працює. Відеозапис з бодікамери фіксує факт виходу Позивача з місця водія автомобіля, двигун якого працює (відрізок запису з 18:39:02 до 18:39:05), інші особи поруч з автомобілем відсутні.
Оцінюючи ці докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відеозаписи спростовують твердження Позивача про те, що він не керував транспортним засобом.
Стосовно доводу Позивача, що запис з відеореєстратора службового автомобіля не зазначений у додатках до Постанови, а отже не був доказом на момент винесення Постанови і тому не є належним доказом у справі, колегія суддів зазначає таке.
Постановою на Позивача накладено стягнення за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 126 КУпАП. У самій Постанові вчинене порушення описано як «водій на вимогу працівника поліції не надав посвідчення водія відповідної категорії».
Факт невиконання вимоги поліцейського щодо ненадання документів було зафіксовано бодікамерою поліцейського. Відеозапис з бодікамери 476289 зазначено як додаток до Постанови.
Отже, запис відеореєстратора із службового автомобіля не фіксує правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за фактом вчинення якого винесено Постанову.
Колегія суддів зауважує, що надані Відповідачем до справи відеозаписи отримані у порядку і у спосіб, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію України», тому відповідають критерію допустимості.
Відеозаписи з бодікамери і відеореєстратора надано Відповідачем через підсистему «Електронний суд» з накладенням кваліфікованого електронного підпису, а тому ці відеозаписи відповідають передбаченим ст. 99 КАС України вимогам до електронного доказу.
Колегія суддів вважає, що записи з відеореєстратора і бодікамери обґрунтовано були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення як належні і допустимі докази обставин цієї справи, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги про покладення в основу рішення суду першої інстанції неналежних доказів.

3. В апеляційній скарзі Позивач стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання Позивачем факту керування транспортним засобом.

За твердженням Позивача, такий висновок свідчить про істотне порушення судом норм оцінки доказів.
На думку Позивача, визнання Позивачем того, що він «їхав» саме по собі не є належним доказом у розумінні процесуального закону та не може розцінюватися як безумовне визнання факту керування транспортним засобом у конкретний момент, який інкримінується.
Колегія суддів зазначає, що під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Суд першої інстанції правильно встановив, що на наданих Відповідачем відеозаписах зафіксовано, що 02.01.2026, о 18 год. 38 хв., в селищі Ставище по вул. Сергія Цимбала, 113, Позивач керував транспортним засобом марки "АУДІ 100", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, під`їхавши до магазину, вийшов з автомобіля з місця водія.
З відеофайлу clip-0, зокрема 18 год. 44 хв. вбачається, що на репліку поліцейського, Позивач відповів, що він (Позивач) їхав. 
З урахуванням наведеного, Відповідачем належним чином задокументовано та доведено належними і допустимими доказами факт порушення Позивачем п. 2.4 ПДР України.
Сукупність доказів, відеореєстратор службового автомобіля та відеозапис бодікамери 476289, підтверджує наявність у діях Позивача події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

4. Щодо нероз`яснення працівником поліції Позивачу його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Під час судового засідання, яке відбулося 13.05.2026, представник Позивача навела додатковий довід, не зазначений в апеляційній скарзі, який, на її думку, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Для встановлення існування у спірному випадку обставин, передбачених ч. 2 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку вказаному вище новому доводу Позивача.
Колегія суддів зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 8 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, (дала - Інструкція) справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).
Згідно з ч. 9 Розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
За правилами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
В порушення вказаних вимог працівник поліції розглянув справу за відсутності Позивача, як наслідок, не роз`яснив Позивачу його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не з`ясував наявність або відсутність клопотань, не запропонував надати пояснення, чим грубо порушив визначену законом процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, позбавивши Позивача можливості реалізувати свої права зокрема, право на отримання правової допомоги, право надання пояснень, заявлення клопотань.
Колегія суддів звертає увагу, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням установленої процедури, яка створює умови об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Недотримання уповноваженою особою у процесі прийняття Постанови визначеної процедури призводить до порушення права особи брати участь у розгляді його справи, що є підставною для скасування Постанови.
За відсутності доказів додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів дійшла висновку, що працівник поліції порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
За приписами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 524/832/17.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки недотриманню працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність накладення на Позивача адміністративного стягнення без ознайомлення Позивача з передбаченими ст. 268 КУпАП правами і за відсутності фактичного розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи представника Позивача щодо порушення процедури притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, знайшли підтвердження під час розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України. 
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, вимога апеляційної скарги в частині закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях Позивача складу адміністративного правопорушення є безпідставною.
З урахуванням вимог апеляційної скарги і меж повноважень суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, зважаючи, що суд першої інстанції не надав належну оцінку всім істотним обставинам справи і неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і ухвалення нового рішення - про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України, на користь Позивача стягуються витрати на судовий збір за подання позову - у розмірі 665,60 грн. і судовий збір за подання апеляційної скарги - у розмірі 798,72 грн.

Керуючись статтями 139, 243, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17.04.2026 у справі № 378/229/26 задовольнити частково.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 17.04.2026 у справі № 378/229/26 скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6450760 від 02.01.2026, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 1464 (одна тисяча чотириста шістдесят чотири) грн. 32 коп.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Ю.О. Тереза

Судді В.О. Аліменко

С.В. Златін