ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України
18 червня 2026 року
м. Харків
справа № 638/14783/24
провадження № 22-ц/818/2191/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря: Риндіч О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 року у складі судді Смирнова В.А.,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просить поділити спільне майно з відповідачем, виділивши позивачу: автомобіль марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 ; нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; за відповідачем залишити право власності на: автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі/кузова НОМЕР_5 .
На обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 01.02.2012 по 04.08.2021. Рішенням суду шлюб між сторонами розірваний. Ні перед розірванням шлюбу, ні після розлучення домовитися з відповідачем про добровільний поділ спільного майна придбаного під час шлюбу за спільні кошти на має можливості. Після розлучення відповідач виявив бажання отримати значно більше ніж половину від усього набутого ними майна в період шлюбу. На думку позивача, дане волевиявлення відповідача суперечить інтересам позивача та інтересам їх дітей, а даний поділ спільного майна є не рівноцінним по відношенню до позивача, а також не враховано всіх обставин набуття такого майна. На даний час позивач утримує двох неповнолітніх дітей від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем і їх утримання здійснюється за її власні кошти. Відповідач за час спільного життя за позивачем працював на державних посадах та паралельно займався бізнесом, майже всі сімейні кошти витрачалися відповідачем на свої цілі та бажання, свій заміський будинок та свої хобі. Відповідач купував за сімейні кошти нерухомість та оформлював її на свою матір, а саме однокімнатні квартири у м. Києві та м. Харкові, земельні ділянки. У свою чергу на думку позивача, такі дії зі сторони відповідача були здійснені з метою не отримання позивачем та їх дітьми у разі розлучення таких придбань, а відповідач обґрунтовував таке тим, що він як державний службовець не має можливості купувати таке. У зв`язку з чим, позивач просить витребувати з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо отримання інформації за об`єктами нерухомого майна, зареєстрованого на ОСОБА_5 з 03.02.2012 по 04.08.2021 та з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області інформацію щодо трудової зайнятості та пенсійного забезпечення ОСОБА_5 . Також відповідач відмовляється повертати позивачу її власний автомобіль, який позивач купувала до шлюбу та яким відповідач розпоряджається на свій розсуд. За період шлюбу подружжя придбало наступне майно (на яке у позивача є вся необхідна інформація): автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі/кузова НОМЕР_5 , автомобіль марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 , нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
14.10.2024 від представника відповідача надійшов зустрічний позов, в якому останній просить виділити у власність, ОСОБА_2 : транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 1/2 частину транспортного засобу-автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , №шасі/кузова НОМЕР_5 ; 1/2 частину нежитлового приміщення 2-го поверху №XXI, XXII в літ. "А-3", загальною площею 33,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину боргів Позивача та Відповідача за послуги з управління будинку, в якому знаходяться нежитлові приміщення 2-го поверху №XXI, XXII в літ. "А-3", загальною площею 33,6 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 15 533,21 грн. Виділити у власність, ОСОБА_1 : транспортний засіб-автомобіль марки NISSAN JUKE, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , №шасі/кузова: НОМЕР_2 ; 1/2 частину транспортного засобу-автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , №шасі/кузова: НОМЕР_5 ; 1/2 частину нежитлового приміщення 2-го поверху №XXI, XXII в літ. "А-3", загальною площею 33,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину боргів Позивача та Відповідача за послуги з управління будинку, в якому знаходяться нежитлові приміщення 2-го поверху №XXI, XXII в літ. "А-3", загальною площею 33,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 15 533,21 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення обґрунтовано тим, що суд погодився із позицією сторін щодо включення до нього наступних об`єктів: автомобіль марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені об`єкти були придбані сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю. Враховуючи, що нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є сумісної власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що при поділі майна також мають бути враховані борги по вказаному нежитловому приміщенню, а тому також підлягають поділу.
Суд дав перевагу наданим ОСОБА_2 звіту і довідок оцінювача, та прийшов висновку, що ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 283 420 грн., ринкова вартість нежитлових приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складає 1 199 560 грн., транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 506 950 грн., також суд врахував середню вартість автомобіля Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка становить 547 770 грн. Надані ОСОБА_1 відхилені судом оцінка об`єктів проводилася суб`єктом оціночної діяльності без огляду майна та на підставі наданих відомостей позивача. Розподіл спільного сумісного майна на думку суду буде справедливим, а тому, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в частині поділу автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 року випуску та автомобіль марки NISSAN JUKE, 2014 року випуску, а в іншій частині не підлягає задоволенню; позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в частині поділу автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2012 року випуску, нежитлових приміщеннь 2-го поверху №XXI, XXII в літ. "А-3", загальною площею 33,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та боргів, які утворилися по вказаним нежитловим приміщенням, а в іншій частині, а саме поділу автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2013 року випуску та автомобіля марки NISSAN JUKE, 2014 року випуску не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є ідентичною вимозі за первісним позовом, спір щодо даної вимоги вже вирішений при розгляді первісного позову шляхом задоволення такої вимоги.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, просив рішення в частині відмови позовних вимог первісного позову, а також в частині задоволення зустрічного позову скасувати та направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 з порушенням норм матеріального права. А саме, суд не встановив дійсне походження коштів за які були придбані спірні квартири та оформлені на ім`я матері відповідача за первісним позовом, не вирішив питання щодо визнання майна (куплених за сімейні кошти, в період шлюбу квартири у м. Київ та у м. Харків і оформлених відповідачем на свою матір — ОСОБА_5 ) спільною сумісною власністю нашого подружжя, хоча воно оформлене на третю особу. Суд при ухваленні рішення не врахував інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Визначаючи поділ спільного майна подружжя прирікає сторін на нові позови щодо користування цім майном та поділу цього майна, а саме потребу співвласників після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна та про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. З 02.03.2022 ОСОБА_1 фактично не користується нежитловими приміщеннями 2-го поверху №XXI, XXII в літ. «А-3» загальною площею 33,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , а з червня 2023 року після зміни замків за вказівкою ОСОБА_2 вона та її довірені особи позбавлені доступу до приміщення, майна та документації, у зв`язку з чим не мають можливості користуватися належною їй частиною приміщення; отже, заборгованість за послуги з управління будинком щодо зазначених приміщень не може бути покладена на ОСОБА_1 .. Надані ОСОБА_2 звіти про оцінку частини спільного майна, довідка та скріни з сайта AUTO.RIA не є належними доказами по справі на підставі яких не можливо достовірно встановити вартість майна, а докази надані ОСОБА_1 по справі – звіти про оцінку спільного нажитого з ОСОБА_2 майна є достовірними та належними доказами по справі, які були проведені з урахуванням реальних цін на оцінююче майно на підставі яких можливо визначити реальну ринкову вартість спільного майна для поділу між сторонами. 
01.03.2026 представник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначає, що в діях ОСОБА_1 є суперечлива поведінка. Судом було поділено майно виходячи з рівності часток кожного, що набуте сторонами у справі під час шлюбу та обсяг якого визначений ними у позивних заявах ОСОБА_2 не має заборгованості по аліментам та має переплату у розмірі 4 672,50 грн., що характеризує ОСОБА_2 тільки з позитивної сторони, а доводи викладені ОСОБА_1 у відзиві та позовній заяві є неправдивими, та такими, що спростовуються викладеними обставинами. Позивачем та Відповідачем чітко зазначений перелік майна, який був на час розірвання шлюбу у спільній сумісній власності подружжя, іншого майна у шлюбі придбано не було. Посилання ОСОБА_1 на обставини звільнення її від обов`язку сплачувати, як співвласника майна витрат на утримання нежитлових приміщень є необґрунтованим. Суд обґрунтовано надав перевагу доказам вартості майна, що надані ОСОБА_2 , оскільки при проведенні оцінки майна експертом ФОП ОСОБА_8 огляд майна не проводився, фото майна що підлягало оцінці у звіті відсутнє, а тому такий звіт не є повним, на підставі нього неможна достовірно визначити вартість майна.
Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_7 , дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.08.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.02.2012 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №72 розірвано (а.с. 11-12).
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , актовий запис №2606 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 , актовий запис №2409 (а.с. 5).
27.08.2024 Дзержинським районним судом видано виконавчий лист у справі № 638/11334/23, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу. щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2023 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (т.1 а.с. 89).
Сторонами визнано факт придбання за час шлюбу у спільну сумісну власність наступного майна: автомобіль марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Власником автомобіля марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 . Право власності зареєстровано 16.07.2014.
Згідно з звітом про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 № S240710-001 ринкова вартість автомобіля марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 складає 425 000 грн. Метою оцінки вказано визначення вартості об`єкта оцінки, для визначення розміру судового збору. Дата оцінки 10.07.2024. Використані методичні підходи: порівняльний. Строк дії звіту: строк на протязі котрого звіт є дійсним не може перевищувати шість місяців з дати оцінки (т.1 а.с. 20-27).
Власником автомобіля марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 . Право власності зареєстровано 25.12.2013.
Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 № S240710-003 ринкова вартість автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 654 000 грн. Метою оцінки вказано визначення вартості об`єкта оцінки, для визначення розміру судового збору. Дата оцінки 10.07.2024. Використані методичні підходи: порівняльний. Строк дії звіту: строк на протязі котрого звіт є дійсним не може перевищувати шість місяців з дати оцінки (т. 1 а.с. зворот 28-36).
Власником автомобіля марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі/кузова НОМЕР_5 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 . Право власності зареєстровано 10.11.2016.
Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 № S240710-002 ринкова вартість автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі/кузова НОМЕР_5 складає 464 000 грн. Метою оцінки вказано визначення вартості об`єкта оцінки, для визначення розміру судового збору. Дата оцінки 10.07.2024. Використані методичні підходи: порівняльний. Строк дії звіту: строк на протязі котрого звіт є дійсним не може перевищувати шість місяців з дати оцінки (т.1 а.с. 37-45).
Нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 19.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поляковою М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 483 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 92343646).
Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 № S240710-004 ринкова вартість нежитлових приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складає 650 000 грн. Метою оцінки вказано визначення вартості об`єкта оцінки, для визначення розміру судового збору. Дата оцінки 10.07.2024. Використані методичні підходи: порівняльний. Строк дії звіту: строк на протязі котрого звіт є дійсним не може перевищувати шість місяців з дати оцінки (а.с. зворот 45-62).
Згідно зі звітом про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 № 16-2/10/2024 ринкова вартість колісного транспортного засосу Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , №к НОМЕР_14 складає 506 950 грн. Метою оцінки є визначення ринкової вартості прийняття управлінських рішень. Дата оцінки 03.10.2024. Використані методичні підходи: порівняльний (т.1 а.с. 91-100).
Згідно зі звітом про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 № 16-3/10/2024 ринкова вартість колісного транспортного засосу Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , № шасі/кузова НОМЕР_5 складає 283 420 грн. Метою оцінки є визначення ринкової вартості прийняття управлінських рішень. Дата оцінки 12.11.2024. Використані методичні підходи: порівняльний (т.1 а.с.149-157).
Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 № 10-1/10/2024 ринкова вартість нежитлових приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складає 1 199 560 грн. Метою оцінки є визначення ринкової вартості прийняття управлінських рішень. Дата оцінки 03.10.2024. Використані методичні підходи: дохідний підхід, порівняльний підхід (т.1 а.с. 101-121).
Згідно з довідки суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 щодо ціни колісного транспортного засобу Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 повідомив, що згідно з даних сайта продажу б/у транспортних засобів: autoria.ua, Avtobazar.ua діапазон цін такої моделі, року витоплення становить 528 210 грн. – 586 900 грн. Середнє значення ціни КТЗ становить 547 770 грн (т. 1 а.с. 122-125).
Відповідно до довідки розрахунку заборгованості власника нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 , складеної ТОВ «Космос 24» у м. Харкові станом на 10 жовтня 2024 року заборгованість складає 31 066 грн (т. 1 а.с. 126).
Надання послуг з управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Договором №1 про надання послуг з управління будинком від 17.06.2016 (т. 1 а.с. 127-129).
Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно не спростована.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Сторонами визнано факт придбання за час шлюбу у спільну сумісну власність наступного майна: автомобіль марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладені обставини та надані докази, суд дійшов висновку, що спірні об`єкти були набуті сторонами під час перебування у шлюбі, а тому відповідно до ст. 60, 61, 69, 70 Сімейний кодекс України є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між сторонами у встановленому законом порядку.
Оскільки позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом просять виділити: у власність ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіля марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 , у власність ОСОБА_2 транспортний засіб – автомобіль Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , №к НОМЕР_14 , тобто сторонами визнанні вимоги в цій частині, а тому суд дійшов правильного висновку про виділення у власність ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіля марки Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі/кузова: НОМЕР_2 та виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб – автомобіль Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , №к НОМЕР_14 .
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України).
Враховуючи, що нежитлові приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є сумісної власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судова колегія погоджується з висновком суду , що при поділі майна також мають бути враховані борги по вказаному нежитловому приміщенню, а тому також підлягають поділу.
Дослідивши надані ОСОБА_1 звіти про оцінку майна, складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 щодо визначення ринкової вартості автомобілів марки Volkswagen Transporter, Nissan Juke, Volkswagen Touareg та нежитлових приміщень за адресою: вул. Космічна, 24, суд встановив, що зазначені звіти були складені виключно з метою визначення розміру судового збору, про що прямо зазначено у їх змісті, а тому їх використання для підтвердження ринкової вартості майна в межах розгляду справи є обмеженим.
Крім того, зі змісту звітів вбачається, що оцінювач фактичного огляду транспортних засобів та нерухомого майна не здійснював, технічний стан об`єктів не досліджував, а оцінка проводилась виключно на підставі відомостей, наданих замовником, та шляхом порівняння з аналогічними об`єктами. При цьому в анкетах вихідної інформації відсутні істотні характеристики транспортних засобів, зокрема дані щодо пробігу, технічного стану, об`єму двигуна та інших параметрів, що безпосередньо впливають на визначення ринкової вартості.
Також у висновках звітів зазначено, що суб`єкт оціночної діяльності не несе відповідальності за достовірність наданих замовником даних, а у разі виявлення обставин, які можуть вплинути на вартість майна, визначена у звітах вартість вважається недійсною та підлягає перерахунку. 
Враховуючи, що строк дії зазначених звітів на момент розгляду справи сплив, а оцінка майна проведена без безпосереднього дослідження об`єктів оцінки, суд дійшов висновку про неналежність та недопустимість таких звітів як доказів дійсної ринкової вартості спірного майна
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем за зустрічним позовом довідки та звіти про оцінку майна, складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 , оскільки зазначені документи містять належне обґрунтування вартості майна, складені з урахуванням вимог законодавства у сфері оцінки майна та є належними і допустимими доказами у справі, яким визначено ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 283 420 грн., ринкова вартість нежитлових приміщення 2-го поверху №ХХІ, ХХІІ в літ. «А-3», загальною площею 33,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 складає 1 199 560 грн., транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 506 950 грн, також суд враховує середню вартість автомобіля Nissan Juke, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка становить 547 770 грн.
З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо варіантів поділу спільного майна подружжя, суд обґрунтовано виходив із ринкової вартості майна, визначеної у звітах про оцінку, складених суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_10 . 
Відповідно до запропонованого позивачем за первісним позовом варіанту поділу, у її власність підлягає виділенню майно загальною вартістю приблизно 1 747 330 грн, а саме нежитлові приміщення та автомобіль Nissan Juke, тоді як відповідачу за первісним позовом пропонується виділити майно загальною вартістю 790 370 грн, а саме транспортні засоби Volkswagen Transporter та Volkswagen Touareg. Таким чином, запропонований позивачем порядок поділу спільного майна фактично призводить до істотної нерівності часток сторін у спільному майні подружжя та не відповідає принципу рівності часток подружжя, передбаченому ст. 60, 70 Сімейний кодекс України.
Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що справедливим та таким, що відповідає принципу рівності часток подружжя, є поділ спільного сумісного майна шляхом передачі у власність ОСОБА_1 транспортного засобу Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, а у власність ОСОБА_2 — транспортного засобу Nissan Juke, 2014 року випуску. Разом з тим, автомобіль Volkswagen Transporter, 2012 року випуску, а також нежитлові приміщення 2-го поверху №XXI, XXII в літ. «А-3» загальною площею 33,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 підлягають поділу між сторонами у рівних частках, а саме по 1/2 частці у власність кожного із співвласників. Відповідно, зобов`язання щодо сплати заборгованості, яка утворилася стосовно зазначених нежитлових приміщень, також підлягають розподілу між сторонами пропорційно визначеним часткам у праві власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок здійсненого поділу спільного майна подружжя між сторонами може виникнути спір щодо порядку користування спільним майно не спростовують висновків суду у межах дійсного спору та не підставою для скасування рішення суду про поділ майна подружжя.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий    О.Ю. Тичкова

Судді    О.В. Маміна

Ю.М. Мальований