ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 р.	Справа № 643/1052/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Зозулєвої А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 01.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Афанасьєв В.О., м. Харків, повний текст складено 01.04.26 у справі № 643/1052/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції  
третя особа:  Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Харківського межрегіонального управління Міністерства юстиції України 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі також – відповідач), третя особа – Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Харківського межрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП України, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6536471 від 20.01.2026, провадження у справі закрити.
Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 01.04.2026 позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, формально застосувавши пункт 31.4.5(г) ПДР України без урахування його системного зв`язку з пунктом 31.5 ПДР України; не надав належної оцінки відсутності складу адміністративного правопорушення; безпідставно визнав відеозапис належним доказом у порушення ст.283 КУпАП, оскільки за змістом Інструкції №1395 у випадку встановлення технічної несправності, яка є підставою для притягнення за ст.121 КУпАП, необхідно належним чином зафіксувати технічний стан ТЗ; дійшов необґрунтованого висновку про наявність у водія обов`язку мати запасне колесо з ідентичним протектором.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 20.01.2026 відносно позивача прийнято постанову серії ЕНА № 6536471 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 
За змістом зазначеної постанови 20.01.2026 у с. Котляри по вул. Безлюдіська, 1 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що мав технічні несправності, а саме, на задній осі транспортного засобу було встановлено шини з різним малюнком та типом малюнку протектора, чим порушив п. 31.4.5.г. ПДР України.
Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕНА № 6536471 від 20.01.2026 у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування та закриття провадження у справі. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а суб`єкт владних повноважень довів правомірність, винесеного ним рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Стаття 16 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує водія, в тому числі, перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.
Відповідно до ст. 37 Закону України "Про дорожній рух" експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.
Юридичні та фізичні особи, винні у порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України "Про дорожній рух").
За приписами пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі також – ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до п. 31.1. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно з п."г" 31.4.5 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
колеса і шини: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані та неошиповані, морозостійкі та не морозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів.
У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил (п.31.5 ПДР).
Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами (п.9.9 ПДР п. «г»). Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил.
Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Вказані правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №415/123/17.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.
За матеріалами справи факт вчинення позивачем правопорушення підверджено, наданим відповідачем відеозаписом.
Досліджуючи відеозапис з нагрудної камери поліцейського та стоп кадрів, зроблених з цієї ж нагрудної камери, суд установив, що позивач рухався транспортним засобом, на одній осі якого встановлено шини із різними малюнками та типом протектора, що не заперечувалось водієм та є порушенням п. 31.4.5 г ПДР України.
Крім того, позивачем під час руху транспортного засобу не дотримано вимог п. 9.9 ПДР України щодо увімкнення світлової сигналізації, яка б сповіщувала про несправність автомобіля, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме лише посилання позивача, що він рухався до найближчого СТО з метою усунення несправностей не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Суд зазначає, що згідно з п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, в тому числі, перед виїздом, перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не є підставою для скасування постанови нескладення поліцейським Акта відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання, оскільки пунктами 3 та 4 розділу VIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за № 1395, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 (далі також – Інструкція), застосування спеціальних пристроїв (приладів), за результатами контролю за допомогою яких складається Акт відповідності, передбачено як альтернативний спосіб контролю за відповідністю технічного стану транспортного засобу.
Так, згідно з пунктами 3 та 4 розділу VIII наведеної Інструкції контроль за відповідністю технічного стану транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, здійснюється поліцейським шляхом візуального (органолептичного) огляду елементів систем та механізмів такого транспортного засобу та/або перевірки їх працездатності і справності за допомогою спеціальних пристроїв (приладів), які сертифіковані та пройшли повірку відповідно до вимог, передбачених правилами, нормами та стандартами у сфері безпеки дорожнього руху.
Під час здійснення контролю за відповідністю технічного стану транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, поліцейському забороняється безпосередньо втручатися в складові частини транспортного засобу, які перевіряються, а саме, частково або повністю розбирати, регулювати або замінювати їх.
Поліцейський, який здійснює контроль за відповідністю технічного стану транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, у разі наявності технічної можливості застосовує під час контролю технічні прилади та засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засоби фото- і кінозйомки, відеозапису.
У разі застосування спеціальних пристроїв (приладів) за результатами контролю за відповідністю технічного стану транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, поліцейський складає Акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання (далі - Акт відповідності) (додаток 7) у двох примірниках, один з яких вручається водієві транспортного засобу.
Отже, Інструкція передбачає альтернативні способи контролю:
1) візуального (органолептичного) огляду елементів систем та механізмів такого транспортного засобу;
та/або
2) перевірки їх працездатності і справності за допомогою спеціальних пристроїв (приладів), які сертифіковані та пройшли повірку відповідно до вимог, передбачених правилами, нормами та стандартами у сфері безпеки дорожнього руху.
Тільки за результатами другого способу контролю має обов`язково складатися Акт відповідності.
У разі ж застосування першого способу контролю у вигляді візуального (органолептичного) огляду елементів систем та механізмів такого транспортного засобу, на думку суду, мають бути надані інші належні та допустимі докази, перелік яких наведений у частині 1 ст. 251 КУпАП, та якими у даному випадку є показання технічного засобу, що має функції фото-, відеозапису, з якого вбачається демонстрація працівником поліції шин з різним малюнком та типом малюнком шин, встановлених на одній осі транспортного засобу.
Щодо аргументів представника позивача про визнання неналежним доказом запису з нагрудної камери поліцейського, оскільки у постанові не зазначено марку та модель нагрудної камери, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Так, частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З огляду на те, що відеоспостереження зафіксовано в постанові у встановленому законом порядку, з посиланням на технічний засіб, із зазначенням ідентифікаційного номеру нагрудної камери, а саме: БК 474461 в графі № 7 постанови, відповідно до вимог статті 283 КУпАП, та напис на відтвореному відеозаписі та стоп кадрах у судовому засіданні відповідає зазначеному у постанові номеру «БК 474461», тому відеозапис «exportxorah (відео з БК 474461)» є належним та допустимим доказом правопорушення.
Порушень, які б вказували на незаконність дій працівника поліції при зупинці транспортного засобу та в подальшому при складанні оскаржуваної постанови, судом не встановлено. При прийняті оскаржуваної постанови поліцейський діяв у межах своїх повноважень, з дотриманням приписів Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», ПДР, та КУпАП.
Обставини, які викладені в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, підтверджені належними та допустимими доказами, які свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач порушив правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а суб`єкт владних повноважень довів правомірність, прийнятого ним рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Водночас колегія суддів погоджується з посиланням позивача на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність у водія обов`язку мати запасне колесо з ідентичним протектором, проте зазначає, що наведене не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З огляду на приписи ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 01.04.2026 у справі № 643/1052/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова